УХВАЛА
       
24 червня 2024 року
м. Київ
 
справа № 711/5486/22-ц
провадження № 61-4084ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Олійник А. С. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Державна установа «Черкаський слідчий ізолятор», Міністерство юстиції України, про відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року. 
Підставою касаційного оскарження заявник зазначав: відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах.
Ухвалою Верховного Суду від 08 квітня 2024 року касаційну скаргу залишено без руху, надано строк для усунення її недоліків. Заявнику запропоновано подати до Верховного Суду нову редакцію касаційної скарги, в якій зазначити конкретні норми права, щодо яких відсутній висновок, та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо таких норм для правильного вирішення справи.
На виконання ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2024 року заявник подав нову редакцію касаційної скарги, в якій посилається на постанови Верховного Суду та рішення Європейського суду з прав людини. Зазначив, що порушено його конституційне право, а саме право на охорону здоров`я, медичну допомогу та медичне страхування.
Водночас у новій редакції касаційної скарги заявник не зазначив, який правовий висновок не застосовано судами, не обґрунтував необхідність застосування такого висновку для вирішення спору, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, та яка, на думку заявника, підлягає застосуванню.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі  № 522/22473/15-ц, провадження № 12-13гс22, зазначено, що у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (аналогічно пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України) скаржник повинен чітко вказати, яку саме норму матеріального чи процесуального права суди попередніх інстанцій застосували неправильно, а також обґрунтувати необхідність застосування такої правової норми для вирішення спору, у чому полягає помилка судів при застосуванні відповідної норми права, та як, на думку скаржника, відповідна норма повинна застосовуватися.
Отже, вимоги ухвали Верховного Суду від 08 квітня 2024 року ОСОБА_1 не виконав, недоліки не усунув.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини») умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
З огляду на доводи касаційної скарги Верховний Суд зазначає, що право особи на оскарження судового рішення є однією із складових права на справедливий суд, що гарантується статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституцією України. Водночас згідно з цивільним процесуальним законом оскарження судового рішення в суді касаційної інстанції вимагає від заявника належного обґрунтування касаційної скарги. 
Відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявнику.
Оскільки заявник не усунув недоліки касаційної скарги, то касаційна скарга відповідно до частини третьої статті 185, частини другої статті 393 ЦПК України підлягає поверненню заявнику.
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення.
Керуючись статтями 185, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31 липня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 27 лютого 2024 року повернути заявнику.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        А. С. Олійник