ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 травня 2024 року м. Чернівці
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду Дембіцька О.О., розглянувши провадження за апеляційною скаргою захисника Шалара І.В. на постанову судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканець АДРЕСА_1 визнаний винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.204-1 КУпАП та на нього накладене адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 8500 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605,60 грн.
Згідно постанови, ОСОБА_1  о 10 год. 20 хв. 02 березня 2024 року, був виявлений на околиці н.п.Глибочок разом із ОСОБА_2 на напрямку 772 п/зн на відстані 30 кілометрів від лінії державного кордону за спробу незаконного перетинання державного кордону з України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кодон України.
Такими діями  ОСОБА_1  порушив вимоги cт.ст.9,12 Закону України «Про Державний кордон України» від 04.11.1991 року, чим вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 2 cт. 204-1 КУпАП.
На судове рішення захисник Шалар І.В. подав апеляційну скаргу із проханням скасувати постанову та винести нову, якою закрити провадження по справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 204-1 КУпАП.
Зазначає, що судовий розгляд даного провадження відбувся без участі ОСОБА_1 . При цьому суддя безпідставно зазначив у постанові, що він визнає свою вину, оскільки ОСОБА_1 в присутності двох сторонніх осіб від надання пояснень та підписання протоколу відмовився .
Вважає, що висновок про винуватість грунтується на припущеннях працівників прикордонної служби, тобто на свідчення (поясненнях) зацікавленої особи, яка є працівником прикордонної служби.
Справа №33/822/383/24 Головуючий у І інстанції: Бужора В.Т.
Категорія:ч.2ст.204-1КУпАП Доповідач:ДембіцькаО.О

Посилається на те, що матеріали справи не містять доказів факту перетину кордону та відсутні відомості, що місце, де було затримано ОСОБА_1 , не є дозволеним для перебування людей біля державного кордону та проїзду автомобіля.
Натомість,із відібраних захисником пояснень ОСОБА_1 вбачається, що він разом з товаришем ОСОБА_2 на автомобілі їхали із с.Остриця, Чернівецького району в напрямку с. Іжівці Чернівецького району до свого знайомого для вирішення особистих питань і безпідставно були зупинені на дорозі загального користування прикордонниками. Згодом до місця де їх зупинили,приїхав знайомий, до якого вони прямували та 
підтвердив їх попередню домовленість про зустріч.
Крім того, ОСОБА_1 є батьком трьох неповнолітніх дітей та має можливість у законний спосіб здійснювати виїзд за межі України, тому умислу на незаконне перетинання кордону поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон не має. 
Всупереч всім переконанням, за відсутності будь-яких підстав та доказів щодо спроби незаконного перетинання державного кордону, працівником прикордонної служби був складений протокол про адміністративне правопорушення, який ОСОБА_1 не підписував та жодних письмових пояснень не давав.
ОСОБА_1 вважає, що в його діях відсутній склад даного адміністративного правопорушення, оскільки пересування дорогами України в межах населених пунктів з відповідними документами та будучи особою, яка має право на виїзд з України у супроводі трьох неповнолітніх дітей, не може свідчити про намір перетину кордону. 
Крім того для наявності складу адміністративного правопорушення, 
передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП, необхідно встановити наявність прямого 
умислу у особи, яка вчиняє вказане адміністративне правопорушення, однак 
такого умислу не було доведено. 
Кваліфікація дій ОСОБА_1 як таких,що вчинялися в складі групи 
осіб є безпідставною та жодних доказів з боку працівників прикордонного 
загону не надано. 
Також апелянт просить поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді мотивуючи тим, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений судом про час та місце розгляду справи, зокрема до суду не викликався. Оскаржуване рішення ОСОБА_1 отримав поштою лише 26.04.2024 року,тому вважає, що строк пропущений з поважних причин.

ОСОБА_1 ,його захисника Шалар І.В. належним чином повідомлені про час та місце апеляційного розгляду,до суду не з`явились,клпооатнь про відкладення розгляду не надходило.За таких обставин відповідно до ст.294 ч.6 КУпАП неявка вказаних учасників справи не перешкоджає апеляційному розгляду.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, суд приходить до наступних висновків.
Апеляційним судом встановлено, що захисник Шалар І.В. уклав угоду із ОСОБА_1 на його захист 08.03.2024 року(а.с.22-25),11.03.2024 року захисник звертався до суду із заявою про те,що представляє інтереси ОСОБА_1 та просив повідомляти йому про час та місце розгляду справи щодо цієї особи(а.с.28-29)
Однак,у матеріалах справи відсутні відомості про належне повідомлення судом ОСОБА_1 та його захисника про час та місце розгляду справи. Судовий розгляд 18 квітня 2024 року був здійснений за відсутності учасників провадження, дані про отримання ОСОБА_1 або захисником копії постанови відсутні. Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 отримав судове рішення поштою 26.04.024 року, не спростовані наявними у справі доказами. Отже, строк на апеляційне оскарження постанови суду пропущений із поважних причин, а тому його слід поновити.
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Судове рішення, яким особа визнається винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення,повинне бути законним, обгрунтованим доказами,які доводять винуватість поза розумним сумнівом,а також належним чином вмотивованим,у якому викладені мотиви прийняття одних та відхилення інших доказів, наданих суду.
Ці вимоги закону судом першої інстанції при розгляді справи щодо ОСОБА_1 належним чином дотримані не були.
Згідно ч.2 ст.204-1 КУпАП, передбачена адміністративна відповідальність,зокрема, за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України групою осіб.
Такі дії із суб`єктивної сторони можуть бути вчинені лише із прямим умислом.
Відповідно ч.ч.1-3 ст.9 Закону України «Про державний кордон України», перетинання державного кордону України здійснюється на шляхах сполучення через державний кордон з додержанням встановленого порядку.
Залізничне, автомобільне, морське, річкове, поромне, повітряне та пішохідне сполучення через державний кордон України здійснюється в пунктах пропуску, що встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до законодавства і міжнародних договорів України, а також поза пунктами пропуску через державний кордон України у випадках, визначених законодавством.
Пункт пропуску через державний кордон України - це спеціально виділена територія на залізничних та автомобільних станціях, у морських і річкових портах, аеропортах (аеродромах) з комплексом будівель, споруд і технічних засобів, де здійснюються прикордонний, митний та інші види контролю і пропуск через державний кордон осіб, транспортних засобів, вантажів та іншого майна

Приймаючи рішення, яке наразі переглядається, суд визнав ОСОБА_1 винуватим у спробі незаконного перетину державного кордону України в Румунію поза встановленими пунктами пропуску через державний кордон України у групі із ОСОБА_2 . 

Такі висновки суд обгрунтував із посиланням на протокол про адміністративне правопорушення від 02.03.2024 року,складений щодо ОСОБА_1 та письмові пояснення(без конкретизації ,якою особою ці пояснення надані та їх змісту).

Суд зауважує,що власне протокол про адміністративне правопорушення без підтвердження викладених у ньому обставин іншими доказами не є достатньою підставою для висновку про винуватість особи,а згідно ст.251 КУпАП обов`язок збирання доказів покладено на осіб,які уповноважені на складання протоколу про адміністративне правопорушення. 

Посилання суду на пояснення як доказ винуватості суперечить матеріалам справи,оскільки жодних пояснень будь-яких осіб( у тому числі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ) у справі не міститься.

Окрім протоколу та копії паспорта ОСОБА_1 у справі наявний рапорт уповноваженої особи прикордонної служби ОСОБА_3 ,у якому зазначено,що 02.03.2024 року на околиці населеного пункту Глибочок Чернівецького району Чернівецької області близько 10 год. 25 хв. було виявлено двох громадян України ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ,які у ході опитування не змогли підтвердити мету прямування в сторону державного кордону, від надання пояснень відмовилися.Відтак,за спробу незаконного перетинання державного кордону поза 
встановленими пунктами пропуску на ОСОБА_4 та ОСОБА_5 були складені протоколи за ст.204-1 ч.2 КУпАП(а.с.4)

Натомість із викладених у апеляційній скарзі пояснень ОСОБА_1 вбачається,що він разом з товаришем ОСОБА_2 на автомобілі виїхали з с.Остриця Чернівецького району в напрямку с. Іжівці Чернівецького району до свого знайомого для вирішення особистих питань. В межах населеного пункту с. Глибочок Чернівецького району їх зупинили військовослужбовці прикордонної служби, яким він надав паспорт громадянина 
України та повідомив, що їде до знайомого в с. Іжівці 
Чернівецького району. У подальшому з невідомих ОСОБА_1 причин, працівник прикордонного наряду повідомив, що далі їм 
заборонено проїзд. У ході спілкування ОСОБА_1 повідомляв, що наміру щодо вчинення будь-яких порушень прикордонного законодавства не має та їде 
в с. Іжівці, рухаючись в межах одного району - Чернівецького.

Із матеріалів справи вбачається,що ОСОБА_1 постійно проживає разом із сім`єю у с.Остриця Чернівецького району,яке,як вказано у апелянтом,на відстані 25-28 км від державного кордону.

Згідно даних протоколу, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зупинені,коли рухались на автомобілі по дорозі загального користування на відстані 30 км від державного кордону у межах території цього ж Чернівецького району,постійним мешканцем якого є ОСОБА_1 (а.с.1)

Відповідно до п.8 Положення про прикордонний режим від 27.07.1998 року №1147 дозволений в`їзд у контрольований прикордонний район громадянина України,який має при собі документи, що посвідчують особу і такі дії не є порушенням закону та не свідчать про умисел у подальшому незаконно перетнути державний кордон.
Матеріали провадження свідчать,що ОСОБА_1 ,окрім того,що він постійно проживає у Чернівецькому районі, при собі мав паспорт громадянина України,на підставі якого була встановлена його особа і це зазначено у протоколі.Копія паспорта долучена до справи(а.с.2-3)
Отже,жодних перешкод для його перебування у контрольованому прикордонному районі не було.
Закордонного паспорта,коштів,тощо,які би вказували на намір незаконного перетину кордону,Паладян при собі не мав.
Окрім того,він є батьком 3 малолітніх дітей-2020,2021,2023 р.н.(а.с.31-33),відтак,має реальну можливість виїзду за кордон,що також підтверджує відсутність умислу на незаконний перетин кордону.

Належить врахувати,що суд,вказавши у постанові про вчинення правопорушення ОСОБА_1 у групі осіб із ОСОБА_2 , не зважив, що у цьому провадженні протокол щодо ОСОБА_2 не розглядався.
Таким чином,суд фактично вирішив питання про винуватість цієї особи без достатніх правових підстав,що суперечить принципу презумпції невинуватості та є недопустимим.
Натомість із наявної у вільному доступі в ЄДРСР постанови судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 17 квітня 2024 року вбачається, що провадження відносно ОСОБА_2 по факту спроби незаконного перетинання кордону 02.03.2024 року закрито на підставі п.1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст.204-1 ч.2 КУпАП.

Викладені вище обставини у їх сукупності свідчать,що винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення за ст.204-1 ч.2 КУпАП не доведена,а згідно ст.62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Отже, апеляційну скаргу необхідно задовольнити, постанову суду скасувати та закрити провадження у справі за відсутністю події і складу правопорушення відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП.

Керуючись ст.ст.247,294 КУпАП, суддя судової палати з розгляду кримінальних справ та справ про адміністративні правопорушення Чернівецького апеляційного суду, -

П О С Т А Н О В И В:

Поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року.
Апеляційну скаргу захисника Шалара І.В. в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 18 квітня 2024 року щодо ОСОБА_1 скасувати, а провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 204-1 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Чернівецького 
апеляційного суду О.О.Дембіцька