ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ 
18 квітня 2024 року 
м. Київ
справа № 334/10679/15
провадження № 51-132км24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого судді                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                                          ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,  
за участю:
секретаря судового засідання                       ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
потерпілого                                                ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції),
захисника                                                   ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_8 (у режимі відеоконференції)
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, на ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 жовтня 2023  року в кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015080050003554, за обвинуваченням 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), на підставі ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) такого, що не має судимостей, 
у  вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.  2 ст.  121, ч.  1 ст. 309 КК. 
Зміст оскаржених судових рішень і обставини, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій 
1. 08 листопада 2021 року Ленінський районний суд м. Запоріжжя: 
−     засудив ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 309 КК до покарання у виді обмеження волі на строк 1 рік і на підставі ч. 5 ст. 74, ст. 49 КК звільнив його від покарання у зв`язку з закінченням строків давності, за ч. 2 ст. 121 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років;
−     постановив стягнути з засудженого ОСОБА_8 на користь потерпілого ОСОБА_6 61754, 72 грн на відшкодування моральної шкоди.
Місцевий суд встановив, що 28 липня 2015 року близько 03:25 біля супермаркету АТБ на АДРЕСА_2 ОСОБА_8 в групі з двома невстановленими під час досудового розслідування особами з неприязні неодноразово кидали в ОСОБА_6 . каміння невстановлених розмірів та форми, чим заподіяли потерпілому тяжкі тілесні ушкодження.
Крім того, 29 вересня 2015 року близько 13:00 ОСОБА_8 у лісосмузі в районі с. Сонячне Запорізького району зірвав листя та верхівки дикорослої коноплі і переніс їх за місцем свого проживання ( АДРЕСА_1 ), де залишив на балконі висушуватись, потім подрібнив та зберігав без мети збуту. 30 жовтня 2015 року у період часу з 07:45 до 08:45 під час обшуку за місцем проживання ОСОБА_8 працівники поліції виявили та вилучили суху подрібнену речовину рослинного походження сіро-зеленого кольору, що згідно з  висновком експерта є  особливо небезпечним наркотичним засобом - канабісом 60,7542 г сухою вагою. Таким чином ОСОБА_8 незаконно придбав, виготовив та зберігав наркотичні засоби без мети збуту.
2. 11 жовтня 2023  року Запорізький апеляційний суд апеляційну скаргу захисника задовольнив частково. Вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 в  частині призначеного покарання змінив. Постановив вважати його засудженим за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК до покарання у виді громадських робіт на строк 240 годин.У решті вирок місцевого суду залишив без зміни. 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
3. У касаційній скарзі прокурор заявив вимогу про скасування ухвали апеляційного суду та призначення нового розгляду в суді апеляційної інстанції.
На обґрунтування своєї вимоги посилається на те, що: 
−     апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням ст. 69 КК, належним чином не врахував ступень тяжкості вчиненого злочину, його суспільну небезпеку, а також конкретні обставини справи;
−     встановлені апеляційним судом пом`якшуючі покарання обставини не давали суду підстав перейти до іншого, більш м`якого виду покарання - громадських робіт. 
На думку прокурора, обраний ОСОБА_8 захід примусу є м`яким, а  ухвала апеляційного суду належним чином не мотивована та не відповідає вимогам статей 370, 419 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК).
4. У запереченнях на касаційну скаргу прокурора захисник засудженого - адвокат ОСОБА_7 та представник потерпілого - адвокат ОСОБА_9 просять залишити скаргу без задоволення, а ухвалу апеляційного суду без зміни.
Позиції учасників судового провадження
6. Захисник, засуджений та потерпілий просили касаційну скаргу сторони обвинувачення залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного суду щодо ОСОБА_8 - без змін.
Прокурор підтримав доводи касаційної скарги, просив скасувати ухвалу апеляційного суду та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Мотиви Суду
7. Згідно зі ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
8. За правилами ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
9. Перевіряючи ухвалу апеляційного суду в межах касаційних вимог прокурора, колегія суддів дійшла такого висновку.
10. Відповідно до загальних засад призначення покарання, визначених статтями 50, 65 КК, суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого, особу винного та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових кримінальних правопорушень як самим засудженим, так і іншими особами. 
11. Частиною 1 ст. 69 КК передбачено, що за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини КК за це кримінальне правопорушення.
12. Апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги сторони захисту обрав ОСОБА_8 захід примусу за ч. 2 ст. 121 КК із застосуванням положень ч. 1 ст. 69 КК, перейшовши до іншого, більш м`якого виду основного покарання - громадських робіт, не зазначеного в санкції частини згаданого закону. 
13. Проте колегія суддів з таким рішенням погодитися не може та вважає обраний захід примусу засудженому м`яким.
14. Змінюючи вирок у частині призначеного покарання, суд апеляційної інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання ОСОБА_8 та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ним злочину - щире каяття та відшкодування завданої матеріальної і моральної шкоди. Крім того, апеляційний суд послався на позитивну посткримінальну поведінку засудженого, а також на те, що ОСОБА_6 не має претензій до ОСОБА_8 , який продовжує матеріально підтримувати потерпілого, просив не позбавляти волі, а сам ОСОБА_8 позитивно характеризується, займається тренерською діяльністю, надає волонтерську допомогу, на його утриманні перебувають дружина та двоє неповнолітніх дітей.
15. Колегія суддів звертає увагу на те, що, виходячи з визначеної законом мети та принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) не тільки даним про особу винуватого, а й характеру вчинених дій, їх небезпечності.
16. Наведене залишилось поза увагою апеляційного суду, який, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді громадських робіт, не врахував, що ним вчинено кримінальне правопорушення проти життя та здоров`я особи, яке відповідно до положень ст. 12 КК є тяжким.
17. В ухвалі не зазначено, якими мотивами керувався апеляційний суд, обираючи саме цей вид заходу примусу з-поміж інших, передбачених ст. 51 КК. Рішення суду не містить належного обґрунтування висновку про те, що досягнення мети покарання, визначеної приписами ст. 50 КК, може бути забезпечено саме шляхом переходу на підставі ч. 1 ст. 69 КК до такого більш м`якого виду основного покарання як громадські роботи.
18. Підсумовуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалу апеляційного суду не можна вважати такою, що відповідає вимогам статей 419, 370 КПК, тому  її належить скасувати з підстав, передбачених п. 3 ч.  1 ст. 438 КПК та призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. Відповідно касаційна скарга прокурора підлягає задоволенню.
19. Під час нового розгляду апеляційному суду необхідно врахувати наведене та прийняти законне, обґрунтоване й вмотивоване рішення. 
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу прокурора, який брав участь у розгляді справи судом апеляційної інстанції, задовольнити.
Ухвалу Запорізького апеляційного суду від 11 жовтня 2023  року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції. 
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Судді:

 
ОСОБА_1                                   ОСОБА_2                                ОСОБА_3