Справа № 463/1960/24                                Головуючий у 1 інстанції: Грицко Р.Р. 
Провадження № 33/811/722/24                                Доповідач: Партика І. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 травня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі: судді Партики І.В, розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року, щодо ОСОБА_1 ,
встановив:
цією постановою, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП і накладено стягнення у виді штрафу в розмірі тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у сумі 605 грн. 60 коп.
Згідно постанови, ОСОБА_1 , 21 лютого 2024 року, о 23 год. 50 хв. по вул. Галицька, 107, у м. Львові-Винники, керував автомобілем марки «BMW 318» р.н. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан алкогольного сп`яніння зі згоди водія проводився у встановленому законом порядку із застосуванням спеціального приладу «Drager ALCOTEST 6820», тест 1715, прилад ARHK 0114, результат позитивний 1.19%, чим порушив п.2.9(а) ПДР України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
Не погоджуючись з даною постановою ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати дану постанову, провадження у справі закрити на підставі ст. 247 КУпАП.
В мотивах апеляційної скарги зазначає, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився у автомобілі.
Повідомляє, що під час розгляду справи місцевим судом він перебував на лікуванні, про що повідомляв суд, та не міг надати пояснення чи скористатися правовою допомогою.
Наголошує, що процедура використання приладу «Драгер» не була дотримана працівниками поліції, а долучені до матеріал справи докази не є такими, що доповнюють одне одного, не є повними та безсумнівними, не підтверджують існування обставин, що підлягають доказуванню.
Звертає увагу, що в його діях відсутня об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч . 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 у судове засідання апеляційного суду, призначене на 17 травня 2024 року не прибув подав клопотання про відкладення розгляду, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, 24 травня 2024 року подав повторне клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із перебуванням на лікуванні, даних, які підтверджують перебування особи, яка притягується до адміністративної відповідальності на стаціонарному лікуванні не долучив.
ЄСПЛ неодноразово висловлював позицію, згідно з якою відкладення розгляду справи має бути з об`єктивних причин і не суперечити дотриманню розгляду справи у розумні строки. Так, у рішенні у справі «Цихановський проти України» (Tsykhanovsky v. Ukraine) ЄСПЛ зазначив, що саме національні суди мають створювати умови для того, щоб судове провадження було швидким та ефективним. Зокрема, національні суди мають вирішувати, чи відкласти судове засідання за клопотанням сторін, а також чи вживати якісь дії щодо сторін, чия поведінка спричинила невиправдані затримки у провадженні. Аналогічну позицію висловлено у рішеннях ЄСПЛ «Смірнова проти України» (Smirnov v. Ukraine, Application N 36655/02), «Карнаушенко проти України»(Karnaushenko v. Ukraine, Application N 23853/02).
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожна особа має право на справедливий суд.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 7 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Відповідно до положень ст. 268 КУпАП, неявка особи, відносно якої складено протокол не перешкоджає розгляду справи.
Частиною 4 ст. 294 КУпАП передбачено, що апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
Клопотання ОСОБА_1 про необхідність відкладення розгляду справи за станом здоров`я та неможливістю прибути в судове засідання апеляційний суд не бере до уваги, оскільки до клопотання не долучено жодних підтверджуючих даних, що особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, хворіє, зверталася до лікаря та перебуває на листку непрацездатності. 
ОСОБА_1 будучи належним чином повідомлений про розгляд справи в судові засідання не прибував, з метою неправомірного затягування справи, подавав клопотання/ заяви до суду першої інстанції з проханням відкласти розгляд справи. 
З метою забезпечення розумних строків розгляду справи, з урахуванням належного повідомлення про судове засідання, апеляційний суд вважає за можливе проводити апеляційний розгляд у відсутності ОСОБА_1 .
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що в особи яка притягується до адміністративної відповідальності було достатньо часту для того, щоб подати письмові доповнення до апеляційної скарги та надати додаткові пояснення чи залучити захисника, адвоката, яким він не скористався належним чином.
Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що така апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ч. 7 ст. 294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису та інше, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
При цьому, з урахуванням вимог ст. 252 КУпАП, докази повинні оцінюватися за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до ч. 2 ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29 червня 2007 р., яке з урахуванням положень статей 8, 9 Конституції України, а також статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є частиною національного законодавства, зазначив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі держави.
Статтею 130 КУпАП України встановлено відповідальність як за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, так і за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Пунктом 2.9 а ПДР України встановлено, що водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто об`єктивною стороною правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП є керування транспортним засобом у стані сп`яніння (алкогольного чи наркотичного) або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, при розгляді даної справи, дотримався зазначених вимог закону, повно й всебічно з`ясував усі обставини, які мають значення для правильного вирішення справи.
Висновок суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, є обґрунтованим і відповідає фактичним обставинам справи.
Такий висновок підтверджується сукупністю зібраних і перевірених у судовому засіданні доказів, яким суд першої інстанції дав належну правову оцінку і навів у постанові, а саме:
- даними протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД № 637603 від 22 лютого 2024 року (а.с. 2), відповідно до якого ОСОБА_1 керував транспортним засобом «BMW318» д.н.з. НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, огляд на стан алкогольного сп`яніння проводився у встановленому законом порядку, на місці зупинки транспортного засобу, з використанням спеціальних технічних засобів «Drager», результат огляду 1,19 проміле, відеозапис здійснювався на нагрудні бодікамери №471302, 471794;
- роздруківкою приладу «Drager Alcotest 6820» (а.с. 1), з якої вбачається, що огляд було проведено о 00 год. 03 хв., 22 лютого 2024 року, результат 1,19 проміле, із результатом водій ознайомлений;
- актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів (а.с. 4), згідно із яким у водія ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), результат 1,19 проміле, з результатом водій погодився, що підтвердив своїм підписом;
- рапортом працівника поліції від 22 лютого 2024 року (а.с. 5), з якого вбачається, що працівниками поліції було зупинено автомобіль «BMW318» д.н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , у зв`язку із тим, що в автомобілі не горіли задні стоп сигнали та водій не був пристебнутий ременем безпеки. Під час опитування у водія було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, порушення мови), у зв`язку із чим йому було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, результат якого показав 1, 19 проміле, з даним результатом водій погодився;
- копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕНА №1493894 від 22 лютого 2024 року (а.с. 6), відповідно до якого водій ОСОБА_1 порушив вимоги п. 2.3в ПДР України;
- відеозаписом, долученим до матеріалів справи, який було досліджено судом, на якому зафіксовано рух та зупинку транспортного засобу, опитування водія ОСОБА_1 , під час якого працівниками поліції повідомлено йому причину зупинку, роз`яснено права та обов`язки, після чого патрульними було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, порушення координації рухів), запропоновано водію пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, роз`яснено наслідки відмови від проходження огляду, надано герметично запаковану трубочку, після чого ОСОБА_1 продув газоаналізатор «Drager Alcotest 6820», який показав позитивний результат 1,19 проміле. Водій просив не складати протокол про адміністративне правопорушення. Працівниками патрульної поліції повторно роз`яснено права та обов`язки ОСОБА_1 , складено протокол про адміністративне правопорушення, ознайомлено водія із протоколом, повідомлено про місце розгляду справи, відсторонено від керування транспортним засобом.
Доводи апелянта, що він не керував транспортним засобом, а лише знаходився у автомобілі, апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі спростовуються, відеозаписом, описаним вище за текстом.
Аргументи сторони захисту, що під час розгляду справи місцевим судом ОСОБА_1 перебував на лікуванні, про що повідомляв суд, та не міг надати пояснення чи скористатися правовою допомогою, не заслуговують на увагу апеляційного суду.
Практика Європейського суду з прав людини визначає, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Як вбачається, з матеріалів судової справи, ОСОБА_1 цікавився перебігом справи, залучив адвоката, подавав неодноразові клопотання про відкладення розгляду справи та мав достатньо часу для того, щоб подати письмові пояснення.
Твердження апелянта, що працівниками поліції було порушено процедуру використання приладу «Драгер», апеляційний суд розцінює критично, оскільки такі мають формальний характер та не підтверджуються матеріалами справи.
Окрім того, апеляційний суд зазначає, що водій ОСОБА_1 не висловлював незгоди з результатом приладу «Драгер», не просив провести огляд на стан алкогольного сп`яніння в медичному закладі та не оскаржував дії працівників поліції у встановленому законом порядку.
Як вбачається з матеріалів справи та відеозапису події, всі дії працівників поліції відповідали вимогам ст. 266, 268 КУпАП, «Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі», затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07 листопада 2015 року № 1395, та «Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої наказом МВС України, МОЗ України 09 листопада 2015 року № 1452/735.
В апеляційній скарзі не наведено доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції.
При апеляційному перегляді, не встановлено порушень судом першої інстанції вимог ст. ст. 279, 280 КУпАП, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність, відповідно до положення ст. 252 КУпАП, а усі обставини, що мають значення для вирішення справи судом встановлено та правильно кваліфіковано дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Накладаючи адміністративне стягнення на ОСОБА_1 , суд першої інстанції дотримався вимог ст.ст. 30, 33 КУпАП, і призначив таке в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, з урахуванням даних про особу, й інших обставин справи, а також того, що вчинене ним правопорушення є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови, апеляційним переглядом не встановлено.
Отже, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є необґрунтованими, у зв`язку з чим його апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, як безпідставну, а постанову суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
постановив:
постанову Личаківського районного суду м. Львова від 22 квітня 2024 року, про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 Кодексу України про адміністративні правопорушення залишити без змін, а його апеляційну скаргу - без задоволення.
Постанова є остаточна й оскарженню не підлягає.

Суддя                                                 Партика І.В.