ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 червня 2024 року
м. Київ
справа № 303/3949/23
провадження № 51-7583км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі
головуючого                                               ОСОБА_1 ,  
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
потерпілого                                                 ОСОБА_6 (в режимі відеоконференції),
представника потерпілого                    ОСОБА_7 (в режимі відеоконференції),
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 на ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12023071040000299 за обвинуваченням
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя АДРЕСА_1 ), в силу ст. 89 КК, такого, що судимості не має,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 червня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 4 ст. 185 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. На підставі статей 75, 76 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 3 роки та покладено на нього певні обов`язки. Вирішено цивільний позов.
Згідно з вироком суду ОСОБА_8 визнано винуватим та засуджено за ч. 4 ст. 185 КК (таємне викрадення чужого майна (крадіжка), поєднане з проникненням у інше приміщення, що завдало значної шкоди потерпілому, вчинене в умовах воєнного стану), за обставин, детально викладених у вироку.
Апеляційний суд залишив без задоволення апеляційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 , а вирок суду-без зміни.
Вимоги касаційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала
В касаційній скарзі потерпілий, посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення і особі засудженого через м`якість, просить скасувати ухвалу апеляційного суду і призначити новий розгляд у цьому суді. Вказує, що посилання в ухвалі апеляційного суду про повне відшкодування засудженим шкоди не відповідає дійсності, оскільки на момент подання касаційної скарги  ОСОБА_8 нічого не відшкодовано, а було повернуто лише ті кошти, які були вилучені у нього працівниками поліції. Зазначає, що апеляційний суд не надав жодної оцінки доводам апеляційної скарги щодо даних про особу засудженого, який не працює, не одружений, вчинив крадіжку з проникненням під час дії в Україні воєнного стану. Вказує про невірне встановлення судом апеляційної інстанції пом`якшуючої обставини-щире каяття, оскільки після викриття засуджений не вчинив жодних дій для усунення або зменшення наслідків скоєного ним злочину, під час розгляду справи в суді першої інстанції не висловлював критики своєї поведінки. На переконання потерпілого, визнання вини та визнання цивільного позову без реальних дій, пов`язаних із зменшенням наслідків кримінального правопорушення, свідчить лише про намагання ОСОБА_8 уникнути реального покарання. 
Позиції учасників судового провадження
Потерпілий, його представник та прокурор підтримали касаційну скаргу та просили її задовольнити.
Мотиви Суду
Згідно зі ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, за яке його засуджено, та кваліфікація його дій за ч. 4 ст. 185 КК в касаційній скарзі потерпілим не оспорюються і згідно з вимогами ч. 2 ст. 433 КПК Судом не перевіряються.
Доводи потерпілого стосовно того, що апеляційний суд належним чином не перевірив доводів про неправильне застосування місцевим судом положень ст. 75 КК і, як наслідок, необґрунтоване звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням, є слушними з огляду на таке.
Частиною 1 ст. 412 КПК передбачено, що істотними є такі порушення вимог кримінального процесуального закону, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зі змісту ст. 370 КПК, якою визначено вимоги щодо законності, обґрунтованості та вмотивованості судового рішення, убачається, що законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом; обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу; вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Ухвала апеляційного суду - це рішення суду вищого рівня стосовно законності, обґрунтованості та вмотивованості рішення суду першої інстанції, що перевіряється в апеляційному порядку, тому, безумовно, повинна відповідати вимогам ст. 370 КПК.
У ст. 419 КПК наведено вимогу про те, що в ухвалі апеляційного суду, крім іншого, мають бути зазначені мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, а також положення закону, яким він керувався. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі суду апеляційної інстанції мають бути зазначені підстави, на яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою.
Тобто суд апеляційної інстанції повинен перевірити і проаналізувати всі доводи, наведені в апеляційній скарзі, зіставити їх із наявними у справі матеріалами та дати на кожен важливий аргумент сторони вичерпну відповідь у своєму рішенні.
Ухвалюючи рішення про залишення без зміни вироку місцевого суду стосовно  ОСОБА_8 , апеляційний суд цих вимог закону не дотримався.
Так, відповідно до вимог ст. 65 КК особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. При цьому, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, та не має на меті завдати фізичних страждань або принизити людську гідність.
З вироку суду першої інстанції вбачається, що при призначенні ОСОБА_8 покарання судом було враховано ступінь тяжкості вчиненого ним кримінального правопорушення, дані про його особу, котрий в силу ст. 89 КК раніше не судимий, вчинив тяжкий корисливий злочин проти власності, не працює, нейтрально характеризується за місцем проживання. Обставинами, що пом`якшують покарання судом визнано повне визнання вини, щиросердне розкаяння, сприяння встановленню істини в ході судового розгляду. Обставин, що обтяжують покарання судом не встановлено і з урахуванням всього наведеного, прийнято рішення про можливість виправлення та перевиховання засудженого без ізоляції від суспільства і звільнено його від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК.
Не погоджуючись із вироком місцевого суду, потерпілий подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування місцевим судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог ст. 75 КК, і невідповідність призначеного покарання тяжкості вчиненого кримінального правопорушення й особі засудженого через м`якість, просив скасувати вирок місцевого суду стосовно  ОСОБА_8  та ухвалити в цій частині новий вирок, яким призначити ОСОБА_8 за ч. 4 ст. 185 КК покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років.
Свої вимоги мотивував тим, що висновок місцевого суду в частині призначення звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням є не мотивованим з огляду на те, що засуджений, згідно довідки, раніше неодноразово притягувався до кримінальної відповідальності, вчинив новий злочин (крадіжку) з проникненням під час дії воєнного стану. Наголошував, що заподіяну шкоду йому не відшкодовано, вибачення ОСОБА_8 попросив лише в кінці судового розгляду, коли про це наголосив його (потерпілого) представник. Зазначав про безпідставне визнання обставиною, що пом`якшує засудженому покарання-щире каяття та вказував на те, що визнання засудженим вини та цивільного позову без реальних дій, пов`язаних із зменшенням наслідків кримінального правопорушення свідчить лише про намагання ОСОБА_8 уникнути реального покарання. 
Однак апеляційний суд не оцінив указаних обставин у їх взаємозв`язку з підставами звільнення особи від відбування покарання з випробуванням, що визначені ст. 75 КК, та усупереч вимогам ст. 419 КПК не спростував викладених в апеляційній скарзі потерпілого доводів, не надавши їм жодної оцінки.
Аналізуючи правомірність звільнення засудженого від відбування покарання з випробуванням з іспитовим строком, та залишаючи апеляційну скаргу потерпілого без задоволення, колегія суддів узагальнено послалася на дотримання загальних засад призначення покарання та обмежився посиланням на те, що суд першої інстанції правильно врахував суспільну небезпеку і характер вчиненого злочину, характеризуючі дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують покарання - повне визнання вини, щире каяття, фактично повне відшкодування 
При цьому, зазначаючи в ухвалі про фактично повне відшкодування засудженим завданих потерпілому збитків, поза увагою колегії суддів залишилось те, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які дані на підтвердження вказаної обставини, на чому також наголошував в апеляційній скарзі потерпілий.
Також апеляційним судом не надано оцінки доводам потерпілого щодо безпідставного визнання місцевим судом обставиною, що пом`якшує ОСОБА_8 покарання-щире каяття.
Враховуючи викладене, касаційна скарга потерпілого підлягає частковому задоволенню, а ухвала апеляційного суду стосовно ОСОБА_8 - скасуванню з призначенням нового розгляду у суді апеляційної інстанції, під час якого необхідно врахувати викладене, ретельно перевірити доводи, наведені в апеляційній скарзі потерпілого, дати на них вичерпні відповіді й постановити законне та обґрунтоване рішення, належним чином умотивувавши свої висновки.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 438, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Закарпатського апеляційного суду від 2 листопада 2023 року щодо ОСОБА_8 скасувати і призначити новий розгляд у суді апеляційної інстанції.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                 ОСОБА_3