Дата документу 19.06.2024 Справа № 333/1248/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 333/1248/23 
Провадження №22-ц/807/653/24
Головуючий в 1-й інстанції – Ковальова Ю.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 червня 2024 року                                                         місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С. В.,	
суддів:	Онищенка Е.А., Полякова О.З.,	
секретар	Волчанова І.М.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року, ухвалене у м. Запоріжжі у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном,- 

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2023 року ОСОБА_2   звернувся до суду із позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном. Свої вимоги позивач обґрунтовував наступним. Так, 13.08.2016р. Державним підприємством «СЕТАМ» у межах зведеного виконавчого провадження №46182062 проведено торги з реалізації нежилого приміщення підвалу літ. А-6 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 . Відповідно до протоколу про проведені електронні торги №190719 від 13.08.2016р. переможцем торгів з реалізації вищевказаного майна визнано ОСОБА_2 . В результаті головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Скорицею Тетяною Анатоліївною складено акт про проведення електронних торгів від 06.09.2016р., який є документом, що вже підтверджує право власності на вищевказане майно за Позивачем. 08.12.2021р. приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В. видано свідоцтво про реєстрацію права власності на майно за Позивачем №1863. Однак, Відповідач у добровільному порядку відмовляється залишити майно, а оскільки Позивач є єдиним законним власником, у позові він просив зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні нежилим приміщенням підвалу літ. А-6 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_2 на підставі свідоцтва приватного нотаріуса Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В. від 08.12.2021р. №1863, а також стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати, що складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.

РішеннямКомунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року,  позов ОСОБА_2  в інтересах якого діє адвокат Вишняков Дмитро Олександрович до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні майном - задоволено.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_2 нежилим приміщенням підвалу літ. А-6 за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 46,9 кв.м., реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2528008523060, яке належить ОСОБА_2 шляхом звільнення ОСОБА_1 даного приміщення.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1073 (одна тисяча сімдесят три) гривні 60 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду,  ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивачем не доведено факт наявності перешкод у користуванні спірним майном; при ухваленні рішення суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, зазначивши про звільнення спірного приміщення відповідачем; орендатор спірного приміщення не був залучений до участі у справі.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу відповідач ОСОБА_2 в особі представника - адвоката Вишнякова Д.О. зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав. 

За вимогами п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва від 08.12.2021р., виданого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Свинаренко О.В., інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі акта про проведення електронних торгів від 06.09.2016р., складеного головним державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області Скорицею Т.А., свідоцтва про придбання майна з електронних торгів № 1863 від 08.12.2021, ОСОБА_2 є власником нежилого приміщення підвалу літ. А-6 за адресою: АДРЕСА_1 , яке належало ОСОБА_1 .

Відповідач у добровільному порядку відмовляється залишити майно, в якому відповідачем вже на протязі тривалого часу облаштовано кафе, що підтверджується відеозаписом з даного приміщення від 21.02.2023р. Доказів протилежного відповідачем у відзиві на позов не наведено.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідач на момент звернення позивача до суду з цим позовом неправомірно, без будь-яких правових підстав продовжує користуватись приміщенням, належним позивачу. Таким чином, оскільки позивач є власником майна і діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності, наявні правові підстави для задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод у користуванні позивачем приміщенням підвалу літ. А-6 за адресою: АДРЕСА_1 шляхом зобов`язання звільнення приміщення.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 16 ЦК України).

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 319 ЦК власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Право власності є непорушним (стаття 321 ЦК України).

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Позивач у справі є власником нежилого приміщення підвалу літ. А-6 за адресою: АДРЕСА_1 .

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем вказано у позові та надано докази того, що відповідач наразі займає належне йому нежитлове приміщення і здійснює в ньому підприємницьку діяльність. В свою чергу відповідачем підтверджено факт використання спірного приміщення для розміщення кафе, між тим зазначено, що приміщення знаходиться в оренді, при цьому жодних доказів цьому не надано.

Враховуючи, що позивач як власник не може наразі користуватися належним йому майном, через наявність перешкод з боку відповідача, яка належними і допустимими доказами не довела відсутність спору щодо користування майном, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку з приводу задоволення вимог позову шляхом усунення перешкод у користування нежитловим приміщенням, шляхом звільнення відповідачкою даного приміщення, оскільки зайняття такого приміщення підтверджено дослідженими доказами. А тому зазначення судом, що усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням, слід здійснити саме шляхом його звільнення відповідачем не є виходом за межі вимог позову.

       Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

       Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

       Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

       Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

       Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

       Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

       Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

       З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 22 серпня 2023 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 20 червня 2024 року.

Судді:                                                                С. В. Кухар

                                                               Е. А. Онищенко 

О. З. Поляков