СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року                                     м. Харків                        Справа № 922/711/24  

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Сгара Е.В., суддя Гетьман Р.А., суддя Склярук О.І.
розглянувши апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, м. Харків (вх.1289 Х)
на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 (повний текст складено 10.05.2024) у справі №922/711/24 (суддя Хотенець П.В.) 
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України", м. Київ
до відповідача Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, м. Харків
про стягнення 85963,05 грн

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" звернулося до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до  Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, в якій просить суд стягнути з відповідача кошти, в розмірі 85963,05 грн, в тому числі: основний борг – 56377,29 грн; пеня – 8008,08 грн; три проценти річних – 3412,65 грн; інфляційні втрати – 18165,03 грн. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24:
- позов задоволено повністю;
- стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" борг в загальній сумі 85963,05 грн, у тому числі: основний борг у сумі 56377,29 грн, пеня у сумі 8008,08 грн, 3% річних у сумі 3412,65 грн, інфляційні втрати у сумі 18165,03 грн, а також 2422,40 грн судового збору.
Не погодившись із вищевказаним рішенням, Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій просить рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 року по справі №922/711/24 скасувати в частині стягнення пені в сумі 8008,08 грн, 3% річних в сумі 3412,65 грн та інфляційних втрат в сумі 18165,03 грн, в іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги, скаржником зазначено наступне:
- матеріали справи не містять доказів направлення позивачем відповідачу і отримання останнім рахунків на оплату природного газу, що на думку відповідача свідчить про прострочення виконання обов`язку саме з боку кредитора, з огляду на невиконання позивачем обов`язку з надання відповідачу рахунку на оплату за спожитий природний газ. Враховуючи відсутність доказів надання позивачем відповідачу рахунку на оплату природного газу відсутні підстави для здійснення позивачем нарахування санкцій;
- позивачем до позовної заяви не додано розрахунку згідно якого можна перевірити нарахування суми заборгованості пені, 3% річних та інфляційних втрат та не зазначено періодів, за які проводяться нарахування, у зв`язку із чим відповідач позбавлений можливості перевірити заявлені до стягнення суми.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 24.05.2024, зокрема: відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24; встановлено учасникам справи строк до 10.06.2024 для подання відзиву на апеляційну скаргу, заяв, клопотань, письмових пояснень тощо з доказами їх надсилання іншим учасникам судового процесу; розгляд апеляційної скарги Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24 вирішено розпочати з 11.06.2024 без повідомлення учасників справи, з огляду на положення ч.10 ст.270 ГПК України.
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалось, про факт відкриття провадження в даній справі було повідомлено належним чином.

Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається із матеріалів справи, Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" відповідно до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 04.07.2017 №880 здійснює ліцензійне постачання природного газу на території України.
Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 22.07.2020 №917-р Товариство з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” було визначено постачальником “останньої надії” на ринку природного газу.
Пунктом 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2021 №1102   “Про внесення змін до постанов Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 р. №809 і від 9 грудня 2020 р. № 1236” визначено зобов`язання акціонерного товариства “Магістральні газопроводи України”, товариства з обмеженою відповідальністю “Оператор газотранспортної системи України”, операторів газорозподільних систем забезпечити автоматичне включення оператором газотранспортної системи за участю Операторів газорозподільних систем до портфеля постачальника “останньої надії” обсягів природного газу, спожитих з 1 жовтня 2021 року бюджетними установами (в значенні Бюджетного кодексу України), закладами охорони здоров`я державної власності (казенні підприємства та/або державні установи тощо) та закладами охорони здоров`я комунальної власності (комунальні некомерційні підприємства та/або комунальні установи, та/або спільні комунальні підприємства тощо), постачання природного газу яким не здійснювалося жодним постачальником.
У зв`язку з відсутністю постачання природного газу іншим постачальником оператором газотранспортної системи (далі - Оператор ГТС) за участю операторів газорозподільних систем (далі - оператори ГРМ) об`єми природного газу, спожитого відповідачем з 01.11.2021 по 30.11.2021 та з 02.12.2021 по 18.12.2021 автоматично включено до портфеля постачальника “останньої надії” - Товариства з обмеженою відповідальністю “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України”, і, відповідно, спожитий природний газ віднесено до об`ємів, поставлених позивачем.
На підтвердження факту включення відповідача до реєстру споживачів постачальника “останньої надії” та віднесення спожитого відповідачем газу до портфеля постачальника “останньої надії”, позивач надав лист оператора ГТС від 27 вересня 2023 року №ТОВВИХ-23-13599 з інформацією щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000112GI009; інформацію щодо споживачів, які були зареєстровані в Реєстрі споживачів постачальника “останньої надії” від оператора ГРМ (Форма №10).
Згідно відомостей з інформаційної платформи Оператора ГТС щодо споживача   - Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області, зазначено ЕІС-код споживача природного газу – 56XS0000112GI009. 
З листа ТОВ “Оператор газотранспортної системи України” від 27 вересня 2023 року №ТОВВИХ-23-13599 щодо споживача з ЕІС-кодом 56XS0000112GI009 вбачається, що відповідач був закріплений за постачальником “останньої надії” ТОВ “Газопостачальна компанія “Нафтогаз України” у наступні періоди: з 01.11.2021 по 30.11.2021 та з 02.12.2021 по 18.12.2021.
Згідно інформації щодо остаточної алокації відборів споживача з ЕІС-кодом 56XS0000112GI009 вбачається, що обсяги природного газу, використані споживачем з ЕІС-кодом 56XS0000112GI009 внесені в алокацію вказаного постачальника “останньої надії” та становлять 1   577,69 м.куб. у період з 22.11.2021 по 30.11.2021 та з 02.12.2021 по 18.12.2021
Типовий договір постачання природного газу постачальником "останньої надії" (далі - типовий договір) затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг №2501 від 30.09.2015, який відповідно до пункту 1.1 є публічним і регламентує порядок та умови постачання природного газу Споживачу Постачальником "останньої надії".
Згідно з пунктом 1.3 типового договору останній є договором приєднання та вважається укладеним зі споживачем з дня, визначеного на інформаційній платформі оператора ГТС днем початку постачання природного газу споживачу в Реєстрі споживачів постачальника "останньої надії" відповідно до Кодексу газотранспортної системи.
Відповідно до пункту 2.1 типового договору постачальник зобов`язується постачати природний газ споживачу в необхідних для нього об`ємах (обсягах), а споживач зобов`язується своєчасно сплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені цим договором.
Як зазначено у пункті 2.3 типового договору, відносини сторін, що є предметом цього договору, але не врегульовані ним, регулюються згідно із Цивільним кодексом України, Законом України "Про ринок природного газу", Правилами постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2496 (далі - Правила постачання природного газу), Кодексом газотранспортної системи, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2493 (далі - Кодекс газотранспортної системи) та Кодексом газорозподільних систем, затвердженого постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015 №2494 (далі - Кодекс газорозподільних систем).
Постачання природного газу споживачу здійснюється з дня, визначеного інформаційною платформою оператора газотранспортної системи днем початку постачання в Реєстрі споживачів постачальника відповідно до Кодексу газотранспортної системи (пункт 3.1 типового договору).
Відповідно до пункту 4.1 типового договору постачання природного газу здійснюється за ціною, оприлюдненою постачальником на своєму сайті. Така ціна визначається постачальником відповідно до розділу VI Правил постачання. Нова ціна є обов`язковою для сторін з дня, наступного за днем її оприлюднення постачальником на власному сайті.
Об`єм (обсяг) постачання природного газу споживачу за розрахунковий період визначається за даними оператора ГРМ/оператора ГТС (для прямих споживачів) за підсумками розрахункового періоду, що містяться в інформаційній платформі оператора газотранспортної системи та надані споживачу оператором ГРМ відповідно до умов договору розподілу природного газу (пункт 4.2 типового договору).
Постачальник зобов`язаний надати споживачу рахунок на оплату природного газу за цим договором не пізніше 10 числа календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу, в обумовлений між постачальником і споживачем спосіб (поштою за замовчуванням, через електронний кабінет споживача тощо - якщо сторонами це окремо обумовлено) (п. 4.3 договору).
Згідно з пунктом 4.4 типового договору передбачено, що споживач зобов`язаний оплатити рахунок, наданий постачальником відповідно до пункту 4.3 цього договору, до закінчення календарного місяця, наступного за місяцем постачання природного газу.
У разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу (пункт 4.5 типового договору).
Як зазначено у пункті 5.2 типового договору, споживач зобов`язується забезпечувати своєчасну та повну оплату поставленого природного газу згідно з умовами цього договору.
Ціна природного газу (з урахуванням ПДВ) відповідно до умов договору, опублікована/оприлюднена на сайті ТОВ "ГК "Нафтогаз України" за посиланням https://gas.ua/uk/business/news/pon-archive-price (відповідна роздруківка наявна в матеріалах справи). 
Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" на виконання умов типового договору поставило Регіональному офісу водних ресурсів у Харківській області природний газ на суму 44   440,55 грн. згідно рахунку №2301, на суму 11   936,74 грн. згідно рахунку №34738 та актів приймання передачі.
Вищевказані рахунки на оплату були направлені засобами поштового зв`язку Регіональному офісу водних ресурсів у Харківській області про що свідчать наявні в матеріалах справи списки згрупованих відправлень. Крім того, як зазначено позивачем, останній направляв рахунки відповідачу електронними засобами зв`язку за допомогою програми 1С Підприємство.
В свою чергу, Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області свої зобов`язання з оплати вартості отриманого природного газу не виконало, що стало підставою для звернення Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" до Господарського суду Харківської області з позовом про стягнення  85963,05 грн, з яких: основний борг – 56377,29 грн; пеня – 8008,08 грн; три проценти річних – 3412,65 грн; інфляційні втрати – 18165,03 грн. 
Як вже зазначалось вище, рішенням Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24:  позов задоволено повністю; стягнуто з Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" борг в загальній сумі 85963,05 грн, у тому числі: основний борг у сумі 56377,29 грн, пеня у сумі 8008,08 грн, 3% річних у сумі 3412,65 грн, інфляційні втрати у сумі 18165,03 грн, а також 2422,40 грн судового збору.
Із змісту апеляційної скарги вбачається, що Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області оскаржує рішення місцевого господарського суду в частині стягнення пені в сумі 8008,08 грн, 3% річних в сумі 3412,65 грн та інфляційних втрат в сумі 18165,03 грн.
При перегляді рішення місцевого господарського суду із врахуванням меж апеляційного перегляду згідно положень ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду виходить з наступного.

За загальним положенням цивільного законодавства, зобов`язання виникають з підстав, зазначених у   статті 11 Цивільного кодексу України. За приписами частини 2 цієї статті підставами виникнення цивільних прав та обов`язку, зокрема, є договори та інші правочини, інші юридичні факти. Підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є дії осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також дії, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
У відповідності до   ст. 509 Цивільного кодексу України,   ст. 173 Господарського кодексу України, в силу господарського зобов`язання, яке виникає між суб`єктом господарювання та іншим учасником (учасниками) відносин у сфері господарювання, один суб`єкт (зобов`язана сторона, у тому числі боржник) зобов`язаний вчинити певну дію господарського чи управлінсько-господарського характеру на користь іншого суб`єкта (виконати роботу, передати майно, сплатити гроші, надати інформацію тощо), або утриматися від певних дій, а інший суб`єкт (управнена сторона, у тому числі кредитор) має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку.
Згідно з ч. 1   ст. 175 Господарського кодексу України, майново-господарськими визнаються цивільно-правові зобов`язання, що виникають між учасниками господарських відносин при здійсненні господарської діяльності, в силу яких зобов`язана сторона повинна вчинити певну господарську дію на користь другої сторони або утримуватися від певної дії, а управнена сторона має право вимагати від зобов`язаної сторони виконання її обов`язку. Майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються   Цивільним кодексом України   з урахуванням особливостей, передбачених   Господарським кодексом України.
Згідно ч.ч.1-2 статті 633 Цивільного кодексу України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Оцінивши зміст даного договору з якого виникли цивільні права та обов`язки сторін, суд дійшов висновку, що укладений правочин за своїм змістом та правовою природою є договором поставки, який підпадає під правове регулювання норм статті 712 Цивільного кодексу України та статей 264-271 Господарського кодексу України. В частині, що не суперечить договору, до вказаного правочину також застосовуються норми Цивільного кодексу України, які регулюють правила купівлі-продажу (статті 655-697 Цивільного кодексу України).
Як встановлено ст. 712 Цивільного кодексу України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у власність у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з   статтею      265 Господарського кодексу України   передбачено, що за договором поставки одна сторона - постачальник зобов`язується передати (поставити) у зумовлені строки (строк) другій стороні - покупцеві товар (товари), а покупець зобов`язується прийняти вказаний товар (товари) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно ст. 692 Цивільного кодексу України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. У разі прострочення сплати за товар продавець має право вимагати сплати товару.
Як визначено положеннями ст. 526 Цивільного кодексу України та ст. 193 Господарського кодексу України суб`єкти господарювання повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до умов укладеного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 Цивільного кодексу України).
Місцевим господарським судом було встановлено, що Товариство з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" (як постачальник «останньої надії») на виконання умов типового договору здійснило постачання Регіональному офісу водних ресурсів у Харківській області природний газ на загальну суму 56 377,29 грн.
Проте, Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області свої зобов`язання щодо оплати вартості отриманого газу всупереч умов типового договору постачання природного газу постачальником «останньої надії», ст.526 Цивільного кодексу України, ст.193 Господарського кодексу України не виконав, що стало підставою для стягнення з відповідача на користь позивача боргу в сумі 56 377,29 грн.
Крім того, Товариством з обмеженою відповідальністю "Газопостачальна компанія "Нафтогаз України" було заявлено до стягнення:
-  пеню у сумі 8008,08 грн. (за зобов`язаннями листопада 2021 року в сумі 1   445,49 грн. за період з 01.01.2022 по 30.06.2022; за зобов`язаннями грудня 2021 року в сумі 6   562,59 грн. за період з 01.02.2022 по 31.07.2022);
- 3% річних у сумі 3412,65 грн. (за зобов`язаннями листопада 2021 року в сумі 746,53 грн. за період з 01.01.2022 по 31.01.2024; за зобов`язаннями грудня 2021 року в сумі 2   666,12 грн. за період з 01.02.2022 по 31.01.2024);
- інфляційні втрати у сумі 18 165,03 грн. (за зобов`язаннями листопада 2021 року в сумі 4007,37 грн за період з 01.01.2022 по 31.01.2024; за зобов`язаннями грудня 2021 року в сумі 14   157,66 грн. за період з 01.02.2022 по 31.01.2024)
Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.216– 218 Господарського кодексу України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за порушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій. Господарськими санкціями визнаються заходи впливу на правопорушника у сфері господарювання, в результаті застосування яких для нього настають несприятливі економічні та/або правові наслідки. Господарські санкції застосовуються в установленому законом порядку за ініціативою учасників господарських відносин. Підставою господарсько-правової відповідальності учасника господарських відносин є вчинене ним правопорушення у сфері господарювання.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Згідно зі ст.1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Згідно ст.3 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ч.6. ст. 232 Господарського кодексу України нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Відповідно до пункту 4.5 типового договору у разі порушення споживачем, що не є побутовим, строків оплати за цим договором, він сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла в період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
Враховуючи наведене, з огляду на умови типового договору, положення діючого законодавства та факт невиконання відповідачем зобов`язань щодо своєчасної оплати вартості поставленого природного газу, перевіривши розрахунок позивача, колегія суддів апеляційного господарського суду погоджується з висновком місцевого господарського суду, що з відповідача підлягає стягненню пеня в розмірі 8008,08 грн., 3% річних в розмірі 3412,65 грн. та інфляційні втрати у сумі 18 165,03 грн. за вищевказані періоди.

Доводи апелянта, що матеріали справи не містять доказів направлення рахунків на оплату природного газу, що, як наслідок, свідчить про відсутність підстав для здійснення нарахування позивачем штрафних санкцій, 3% річних та інфляційних, не приймаються судовою колегією апеляційної інстанції, зважаючи на наступне:
- як вже зазначалось вище, в матеріалах справи містяться списки згрупованих відправлень, які свідчать про направлення Регіональному офісу водних ресурсів у Харківській області рахунків на оплату засобами поштового зв`язку;
- Регіональний офіс водних ресурсів у Харківській області не заперечує наявності у нього заборгованості за спожитий природний газ на загальну суму 56 377,29 грн., яка виникла внаслідок несвоєчасного виконання відповідачем відповідного грошового зобов`язання,  що в світлі умов пункту 4.5 типового договору, ст. 625 Цивільного кодексу України свідчить про наявність правових підстав для нарахування пені, 3% річних та інфляційних втрат. 
Посилання апелянта, що позивачем до позовної заяви не додано розрахунку згідно якого можна перевірити нарахування суми заборгованості пені, 3% річних, інфляційних втрат та не зазначено періодів за які проводяться нарахування, є безпідставними та такими, що прямо суперечать матеріалам справи, з огляду на наявність в матеріалах справи відповідного розрахунку (а.с.54-55).
Доводи апелянта були спростовані в даній постанові апеляційного господарського суду, крім того, судова колегія апеляційної інстанції зазначає, що Європейський суд з прав людини у рішенні від 10.02.2010 у справі "Серявін та інші проти України" зауважив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
У справі "Трофимчук проти України" Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод   зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що судом першої інстанції в повному обсязі досліджені обставини, що мають значення для справи, у зв`язку із чим апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24 в оскаржуваній частині підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.

На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281, 282, 283, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Харківській області на рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24 – залишити без задоволення. 
Рішення Господарського суду Харківської області від 10.05.2024 у справі №922/711/24 – залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Порядок та строки оскарження в касаційному порядку встановлені статтями 286-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                                 Е.В. Сгара

Суддя                    Р.А. Гетьман

Суддя                    О.І. Склярук 

                 Повний текст постанови складено та підписано 20.06.2024 року