РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 травня 2024 року 
м. Рівне

Справа № 569/16413/23
Провадження № 22-ц/4815/430/24

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: суддя Боймиструк С.В.,
судді: Гордійчук С.О., Шимків С.С.,
секретар судового засідання: Мороз А.В.,
з участю: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Сауха Р.П. на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей. Просить суд розірвати шлюб з ОСОБА_3 та визначити місце проживання доньки ОСОБА_4 з батьком, доньки ОСОБА_5 з матір`ю.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що від шлюбу сторони мають двох дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .. Протягом останнього року стосунки з відповідачем припинилися, подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Донька Злата зареєстрована та проживає з позивачем, молодша донька ОСОБА_5 , проживає з матір`ю.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року позов ОСОБА_2 до  ОСОБА_3 ,  третя особа,  яка не заявляє самостійних вимог на  предмет спору  Орган опіки та піклування  виконавчого комітету Рівненської міської ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей - задоволено частково.
Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , зареєстрований 04 жовтня 2017 року, Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 1671.
Відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради про визначення місця проживання дітей.
На вказане судове рішення, в частині відмови у задоволенні позову, ОСОБА_2 , від імені якого діє адвокат Саух Р.П., подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, а також неповне з`ясування судом обставин справи.
Вважає, що внаслідок часткового задоволення позову, ОСОБА_2 був фактично обмежений у праві на суд та не отримав вирішення спору.
Стверджує, що висновок суду про відсутність спору щодо визначення місця проживання дітей є неправильним внаслідок помилкового ототожнення відсутності спору та визнання позовних вимог. При цьому зазначає, що визнання відповідачем спору є згодою з позицією позивача задля економії часу та потреби встановити місце проживання дітей після припинення сімейних стосунків між сторонами.
Зазначає, що суд зобов`язаний визначити місце проживання малолітніх дітей до 10 років, в межах заявлених позовних вимог, оскільки усна домовленість між сторонами надає відповідачу можливість маніпулювати невизначеністю.
Вказував на хибність посилань суду стосовно зареєстрованого місця проживання дітей як доказу постійного проживання, а також появи правової невизначеності, без урахування того, що відповідач не опікується старшою дитиною та планує жити за кордоном.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив
Згідно статті 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про шлюб, серія НОМЕР_1 , виданого 04.10.2017 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, ОСОБА_2 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 04.10.2017. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові  ОСОБА_9 , дружині  ОСОБА_9 .
Сторони є батьками малолітніх дітей - ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвами про народження серія НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 відповідно.
Малолітні діти сторін ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстровані разом із матір`ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується інформацією про реєстрацію місця проживання особи (а.с.11,15,163).
Із долученої до позовної заяви позивачем копії паспорта, вбачається, що позивач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11.12.2023, №08-2631 малолітні діти ОСОБА_10 та ОСОБА_11 зареєстровані разом з матір"ю ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 . Мама дітей ОСОБА_3 проживає за місцем реєстрації. В квартирі створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дітей. ОСОБА_3 перебуває на обліку в Департаменті соціальної політики Рівненської міської ради та отримує допомогу при народженні дитини. Батько дітей ОСОБА_2 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_2 . в квартирі створені належні умови для проживання та виховання дитини. ОСОБА_2 працює на посаді головного технолога в ТОВ "Ситий Кабанчик". Мама ОСОБА_3 надала до Служби письмове пояснення, в якому вказала, що не заперечує проти визначення місця проживання доньки ОСОБА_4 з батьком, а ОСОБА_5 з нею. Орган опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради вважає за доцільне визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з батьком ОСОБА_2 , а малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з матір`ю ОСОБА_3 (а.с.32-33).

Згідно з частиною першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.
Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.
У частині першій та другій статті 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
У частині першій статті 11 ЦПК України передбачено, що суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.
Предметом позову є певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою позову - факти, які обґрунтовують вимогу про захист права чи законного інтересу. При цьому особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, і у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.
Під захистом права розуміється державно-примусова діяльність, спрямована на відновлення порушеного права суб`єкта правовідносин і забезпечення виконання юридичного обов`язку зобов`язаною стороною, внаслідок чого реально відбудеться припинення порушення (чи оспорювання) прав цього суб`єкта, він компенсує витрати, що виникли у зв`язку з порушенням його прав, або в інший спосіб нівелює негативні наслідки порушення його прав.
Під захистом легітимного інтересу розуміється відновлення можливості досягнення прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом.
Гарантоване статтею 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Відсутність порушення прав та законних інтересів позивача є достатньою та самостійною підставою для відмови у позові.
Заявляючи позовну вимогу щодо визначення місця проживання малолітніх дітей позивачем не доведено належними та допустимими доказами необхідності заявлення саме такої позовної вимоги та факту порушення відповідачкою його охоронюваних прав та інтересів.
Відповідно до частини 1 статті 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Згідно з частиною четвертою статті 157 СК України батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Крім цього, подружжя, яке має дітей, має право подати до суду заяву про розірвання шлюбу разом із письмовим договором про те, з ким із них будуть проживати діти, яку участь у забезпеченні умов їхнього життя братиме той з батьків, хто буде проживати окремо, а також про умови здійснення ним права на особисте виховання дітей (ст. 109 СК України).
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 161 СК України).
Як вбачається з матеріалів справи сторони дійшли згоди (а.с.2,3,33) щодо місця проживання дітей, а звертаючись до суду фактично не вирішують спір, а намагаються надати своїм домовленостям юридичної визначеності та обов`язковості в формі судового рішення в обхід правових механізмів передбачених ст.ст. 157, 109 СК України, при цьому мету такого свого бажання не пояснюють. Такі дії є намаганням обійти закон у власних інтересах та маніпулювання судом. Тобто спір має штучний характер, а тому колегія суддів не вбачає підстав для задоволення позовних вимог щодо визначення місця проживання дітей. Воно фактично визначене – діти поки проживають з матір`ю, поки їхнє місце приживання не буде вирішене відповідно до наведених вище норм сімейного законодавства.
Що стосується висновку Органу опіки та піклування виконавчого комітету Рівненської міської ради від 11.12.2023, №08-2631, то слід зазначити, що він не має наперед визначеної обов`язковості для суду та критично оцінюється, як будь-який інший доказ. Слід зазначити, що висновок не містить заслуговуючого на увагу обґрунтованого твердження про необхідність розлучення малолітніх сестер в угоду одному з батьків.
За таких обставин рішення місцевого суду в оскарженій частині не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.
Керуючись ст. 367, ст.374, ст.375 ЦПК України, суд
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – адвоката Сауха Р.П. залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 24 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий:                                                                Боймиструк С.В.

Судді:                                                                         Гордійчук С.О.

       Шимків С.С.