ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року	Львів	Справа № 308/16377/23 пров. № А/857/757/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:  
головуючої судді – Судової-Хомюк Н.М.,
суддів – Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.
за участі секретаря судового засідання Демчик Л.Р.,
представника позивача: не з`явився 
представника відповідача: не з`явився 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2023 року у справі № 308/16377/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, Поліцейського управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Федчика Олега Олександровича про скасування постанови  в справі про адміністративне правопорушення,-
суддя в 1-й інстанції Малюк В.М.,
час ухвалення рішення 08 год. 40 хв. 
місце ухвалення рішення м. Ужгород
дата складання повного тексту рішення 22.12.2023,-

                                        В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до Департаменту патрульної поліції (далі також ДПП, відповідач 1), Поліцейського управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Федчика Олега Олександровича (відповідач 2), який мотивує тим, що 14.09.2023 року постановою відповідача серія ЕАТ №7735015 в справі про адміністративне правопорушення його притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП за те, що 14.09.2023 року о 14:20 керуючи транспортним засобом порушив вимогу дорожньої розмітки 1.1 Вузька суцільна лінія при маневрі обгону перетнув її чим порушив п.8.5.1. ПДР - Порушення горизонтальної дорожньої розмітки та було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі (340) триста сорок гривень.
В обґрунтування позивних вимог покликається на те, що жодного пункту ПДР не порушував та у зазначеному у постанові місці обгону будь – якого автомобільного транспорту не здійснював. Рухався лише з дозволеною швидкістю та з дотримання всіх правил ПДР. Крім цього, вважає, що працівник поліції зупинив його та здійснив перевірку документів без жодних підстав, не виконав вимоги законодавства, щодо роз`яснення йому прав згідно ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП, постанову склав без врахування його зауважень, пояснень, доказів які б підтверджували провину ОСОБА_1 працівник поліції не пред`явив. Окрім цього зазначає, що у спірній постанові не зазначено технічні засоби та докази у адміністративній справі.
Відтак вважає, що дана постанова винесена з порушенням вимог закону. Просить її скасувати, а провадження у справі закрити.
Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2023 року позов задоволено.
Постанову серії ЕАТ №7735015 від 14.09.2023 року, якою ОСОБА_1 притягнено до адміністративної відповідальності за порушення ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 гривень - скасовано, провадження у справі закрито, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
Не погодившись із ухваленим рішенням, його оскаржив відповідач – ДПП, який вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити повністю.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що працівник поліції встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, відповідно до вимог Закону прийняв рішення про складання адміністративних матеріалів щодо позивача, оскільки останнім було порушено ПДР та у працівника патрульної поліції були усі наявні підстави для притягнення позивача до адміністративної відповідальності. Апелянт вважає необґрунтованим твердження суду першої інстанції щодо наявності підстав для скасування оскаржуваної постанови з підстав того, що у даній постанові наявні певні дефекти та просить суд апеляційної інстанції врахувати те, що відео правопорушення та спілкування поліцейських з водієм відсутнє, оскільки відповідно довідки начальника СТЗ управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції Митровці С. відеозаписи з портативних відеореєстраторів, здійснені працівниками управління патрульної поліції в Закарпатській області Департаменту патрульної поліції, за період чергування 14.09.2023 відсутні, оскільки вони не зберігались довше необхідного терміну згідно п. З розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділам поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису, засобів фото-кінозйомки, відеозапису, фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018. 
Відтак вважає, що  постанова про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху 
Позивач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Відповідно до частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (надалі також - КАС України) відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомленні про дату, час і місце розгляду справи в порядку ст.126 КАС України, що не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до ст.313 КАС України.
Частиною 4 ст.229 КАС України передбачено, що у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється..
Заслухавши суддю доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Так, судом установлено і підтверджується матеріалами справи, що 14.09.2023 року відносно ОСОБА_1 , було винесено постанову серії ЕАТ №7735015 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в сумі 340 грн. 00 коп.
Зі змісту постанови вбачається, що 14.09.2023 року о 14:20 год. біля смт. Середнє (дорога Київ-Чоп 790 км) ОСОБА_1 керуючи автомобілем, здійснив обгін транспортного засобу, при цьому перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 8.5.1 ПДР (порушення вимог горизонтальної і дорожньої розмітки) та скоїв адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 122 КУпАП.
Вказаною постановою на ОСОБА_1 накладено стягнення у виді штрафу в сумі 340,00 гривень.
Зазначена постанова є предметом цього позову, оскільки позивач вважає її протиправною.
Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених ст. 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач як суб`єкт владних повноважень не довів суду, що діяв правомірно, оскільки вдповідачем не долучено жодного доказу, та не доведено сам факт порушення п. 8.5.1 ПДР України.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.
Так, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КУпАП) є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
У статті 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу, у з`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом.
Провадження у справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами.
Визначення доказів в справі про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований ст. 251 КУпАП, а саме: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Статтею 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII визначено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху (далі – ПДР) та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Відповідно до п. 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до ч. 1 ст. 122 КУпАП, перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на двадцять кілометрів на годину, порушення вимог дорожніх знаків та розмітки проїзної частини доріг, правил перевезення вантажів, буксирування транспортних засобів, зупинки, стоянки, проїзду пішохідних переходів, ненадання переваги у русі пішоходам на нерегульованих пішохідних переходах, а так само порушення встановленої для транспортних засобів заборони рухатися тротуарами чи пішохідними доріжками, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно з п. 8.5.1 ПДР України, горизонтальна дорожня розмітка встановлює певний режим і порядок руху. Наноситься на проїзній частині або по верху бордюру у вигляді ліній, стрілок, написів, символів тощо фарбою чи іншими матеріалами відповідного кольору згідно з пунктом 34.1 цих Правил.
Так, як слідує зі змісту оскаржуваної постанови, ОСОБА_1 керуючи транспортним засобом «Volvo XC60», державний номерний знак НОМЕР_1 , біля смт. Середнє (дорога Київ-Чоп 790 км), здійснив обгін транспортного засобу, при цьому перетнув суцільну лінію дорожньої розмітки, чим порушив п. 8.5.1 ПДР - Порушення вимог горизонтальної дорожньої розмітки.
Однак, судом першої інстанції вірно установлено, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
При цьому, колегія суддів бере до уваги пояснення апелянта про те, що відео правопорушення та спілкування поліцейських з водієм відсутнє, оскільки вони не зберігались довше необхідного терміну згідно п. З розділу VIII «Інструкції із застосування органами та підрозділам поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції відеозапису, засобів фото-кінозйомки, відеозапису, фото- і кінозйомки, затвердженої Наказом МВС України № 1026 від 18.12.2018». 
Однак, колегія суддів з цього приводу зауважує, що графа 7 спірної постанови «До постанови додаються» не містить жодних записів, тобто оскаржувана постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності в порушення вимог ч.3 ст.283 КУпАП не містить інформації про належну фіксацію правопорушення.
Колегія суддів звертає увагу апелянта на те, що ч.3 ст.283 КУпАП чітко передбачає імперативний обов`язок відповідача щодо зазначення технічного засобу, яким здійснено фото або відеозапис у постанові по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху.
У разі відсутності в оспорюваній постанові покликань на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фотофіксацію чи відеозапис, така фотофіксація чи відеозапис, згідно з вимогами статті 74 КАС України, не можуть вважатися належними та допустимими доказами вчинення адміністративного правопорушення.
В контексті наведеного слід зауважити, що дотримання передбаченої законом процедури та порядку винесення такого рішення має виключно важливу роль для встановлення об`єктивної істини органом, на який законом покладено повноваження, зокрема, щодо розгляду справ про адміністративне правопорушення. Порушення норм процесуального права суб`єктом владних повноважень (в даному випадку - інспектором патрульної поліції) при прийнятті та складанні постанови про притягнення до адміністративної відповідальності зводить нанівець саму суть та завдання, покладені в основу поняття адміністративної відповідальності, оскільки ускладнює, а подекуди й унеможливлює встановлення судом, що розглядає справу про адміністративне правопорушення, об`єктивної сторони вчинюваного порушення та вини особи в його вчиненні.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 15.11.2018 у справі № 524/5536/17, від 30.05.2018 у справі № 337/3389/16, від 17.07.2019 у справі №295/3099/17, від 13.02.2020 у справі №524/9716/16-а, від 05.03.2020 у справі №607/7987/17, які в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України мають бути враховані при розгляді цієї справи.
Також, Департаментом патрульної поліції не надано будь-яких доказів вчинення позивачем порушення ПДР, вказаного в оскаржувані постанові а ні з відзивом на позов, а ні з апеляційною скаргою.
Верховний Суд у постанові від 26.04.2018 у справі № 338/1/17 зазначив, що візуальне спостереження за дотриманням правил дорожнього руху працівниками органу Національної поліції може бути доказом у справі лише у тому випадку, коли воно зафіксовано у встановленому законом порядку. Посилання на оскаржувану постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності як на беззаперечний доказ вчинення ним правопорушення є помилковим, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Отже, в даному випадку відповідач не виконав покладеного на нього обов`язку передбаченого ст.78 КАС України, де чітко передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Як зазначив Верховний Суд у постанові від 08.07.2020 у справі № 463/1352/16-а, в силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь, недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи.
Аналізуючи вищенаведені законодавчі приписи та фактичні обставини справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачем не доведено факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а тому постанова по справі про адміністративне правопорушення підлягає скасуванню.
Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Колегія суддів також звертає увагу на п.29 Рішення Європейського суду з прав людини від 09 грудня 1994 року Справа «Руїз Торіха проти Іспанії» (серія А, №303А) Суд повторює, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
На підставі викладеного, враховуючи, що підставами скасування оскаржуваної постанови у справі про адміністративне правопорушення є не доведення відповідачем належними та допустимими доказами факту скоєння позивачем адміністративного правопорушення, то з урахуванням встановлених КАС України завдань адміністративного судочинства, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції в повній мірі дослідив обставини справи та дійшов вірного висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову.
Відповідно дост.316 КАС України апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.
Керуючись ч.4 ст. 229, ст.ст. 250, 268, 272, 286, 308, 310, 313, 315, 316, 321, 322, 325 КАС, суд, -
                                          П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції без задоволення.  
Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 грудня 2023 року у справі № 308/16377/23  без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення та касаційному оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник  	
Повне судове рішення складено 02 квітня 2024 року