Справа № 303/467/24

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

15.05.2024                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участю потерпілого ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за її апеляційною скаргою на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2024 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2024 року ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 ч. 1 КУпАП, та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 170 грн.
Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканки АДРЕСА_1 - 605 грн. 60 коп. судового збору. 
       Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та постанови суду - ОСОБА_2 близько 09 год. 00 хв. 04.01.2024, перебуваючи за місцем свого проживання - квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки з її братом ОСОБА_1 виганяла останнього з квартири та забрала від нього документи, чим вчинили домашнє насильство.
Не погоджуючись з постановою суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить суд скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити за відсутністю у діях ОСОБА_2 складу даного адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову суду незаконною та необґрунтованою. Зазначає, що працівники поліції незаконно її обвинуватили у домашньому насильстві, оскільки вона мала повне право вигнати свого брата ОСОБА_1 із своєї квартири, який її ображав і вчиняв насильницькі дії щодо неї. На її думку, суд не звернув увагу на те, що вона захищала свої права на майно у своїй квартирі. 
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у судовому засідання не приймала, оскільки судом першої інстанції не була повідомлена про розгляд справи. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.
У судове засідання апеляційної інстанції ОСОБА_2 не з`явилася, про час і місце розгляду справи була поінформована належним чином, заяв про відкладення розгляду справи не подавала.
Відповідно до вимог ч. 6 ст. 294 КУпАП участь особи, яка подала скаргу, чи інших осіб, які беруть участь у провадженні справи про адміністративне правопорушення, в розгляді справи судом апеляційної інстанції, не є обов`язковою. Наведене положення відповідає практиці Європейського суду з прав людини, аналіз якої свідчить про те, що відсутність особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, під час розгляду справи судом апеляційної інстанції не може автоматично вважатися порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
       Вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши думку потерпілого ОСОБА_1 , який заперечив проти задоволення апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Розглянувши клопотання ОСОБА_2 про поновлення строку, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Відповідно до ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно належно з`ясовувати питання: чи було вчинене таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Апеляційний суд вважає, що винуватість ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, підтверджується сукупністю зібраних по справі, досліджених судом першої інстанції та перевірених апеляційним судом доказів, яким дана правильна оцінка.
Диспозицією ч. 1 ст. 173-2 КУпАП передбачено, що вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, є умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення.
Об`єктом вказаного правопорушення є суспільні відносини у сфері захисту прав громадян. Об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого зазначеною статтею, полягає в умисному вчиненні будь-яких із зазначених в диспозиції дій, та передбачає існування обов`язкової ознаки - можливість настання чи настання фізичної або психологічної шкоди, яка була чи могла бути завдана потерпілому.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 «Про запобігання та протидію домашньому насильству» (далі Закон) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Як зазначено в протоколі про адміністративне правопорушення серії ВАВ №940442 від 04.01.2024, ОСОБА_2 , 04.01.2024 близько 09 год. 00 хв., перебуваючи за місцем свого проживання - квартирі АДРЕСА_2 , в ході сварки з її братом ОСОБА_1 виганяла останнього з квартири та забрала від нього документи, чим вчинили домашнє насильство.
Отже, вказаний протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факт вчинення ОСОБА_1 неправомірних дій та є одним із джерел доказів, відповідно до положень ст. 251 КУпАП.
Обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, також підтверджуються: письмовими поясненнями ОСОБА_2 від 04.01.2024, відповідно до яких між ОСОБА_2 та її братом ОСОБА_1 виникла сварка через те, що він просив у неї паспорт, однак вона не хотіла його повертати, так як хотіла гарантію, що він до неї претензій мати не буде та після приїзду поліції, ОСОБА_2 повернула брату паспорт; письмовими поясненнями ОСОБА_1 від 04.01.2024 з яких слідує, що ОСОБА_2 систематично на протязі 5 років вчиняє домашнє стосовно батька, та іншими матеріалами справи. 
Об`єктивних підстав ставити під сумнів досліджені судом докази, як надані органом, що склав протокол про адміністративне правопорушення, у суду немає, усі вищевказані докази у своїй сукупності в повній мірі узгоджуються між собою.
Твердження ОСОБА_2 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, також спростовуються й письмовими поясненнями самої Удут від 04.01.2024, згідно яких вона не заперечувала факт конфлікту з ОСОБА_1 .
Слід зазначити і те, що будь-яких зауважень чи заперечень щодо оформлення протоколу щодо неї, ОСОБА_2 не зазначала, із заявами про неправильність дій чи порушення її процесуальних прав під час складання протоколу до компетентних органів не зверталася і матеріали справи таких не містять.
Також, відсутні обставини, які б доводили упередженість або будь-яку зацікавленість особи, яка склала протокол про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_2 у результатах розгляду справи або притягненні останньої до адміністративної відповідальності.
Інші твердження ОСОБА_2 висновків суду першої інстанції про вчинення нею адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, не спростовують, та не є підставою для скасування судового рішення.
Відтак, доводи ОСОБА_2 про відсутність в її діях складу адміністративного правопорушення є необґрунтованими і не заслуговують на увагу. Таку позицію останньої слід розцінювати, як намагання уникнути нею установленої Законом відповідальності за вчинене.
Отже, викладені обставини вказують на те, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив матеріали справи, дав правильну оцінку доказам та обґрунтовано визнав ОСОБА_2 винною у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, оскільки вона вчинила домашнє насильство по відношенню до свого брата, а саме виганяла останнього з квартири та забрала від нього документи, внаслідок чого могла бути заподіяна шкода його психічному здоров`ю, з чим погоджується й суд апеляційної інстанції.
Стягнення ОСОБА_2 призначено у відповідності з вимогами ст. 33 КУпАП, у межах санкції ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, за якою її притягнуто до адміністративної відповідальності.
За таких обставин, постанова суду першої інстанції відповідає вимогам закону, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для її зміни чи скасування.
        Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В :

Поновити  ОСОБА_2 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 11 січня 2024 року про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, залишити без змін. 

           Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя Т.Ю. Бисага