УХВАЛА
 
04 червня 2024 року 
м. Київ
 
справа № 641/7473/21
провадження № 61-7729ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Гулейкова І. Ю., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про захист прав споживачів,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» (далі - ТОВ «ФК «Позика») про захист прав споживачів. 
 
Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2023 року позов задоволено. Зобов`язано ТОВ «ФК «Позика» провести реструктуризацію зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором № 2008/0408/45-024 (кредитний договір на купівлю житлової нерухомості) від 18 квітня 2008 року у порядку, встановленому пунктом 7 розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
 
Рішення суду першої інстанції вмотивовано тим, що кредит позивача відповідає умовам Закону України «Про споживче кредитування» і він має право на реструктуризацію зобов`язань відповідно до пункту 7 розділу IV Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування», що набрав чинності з 23 квітня 2021 року. При цьому судом встановлено, що позивач своєчасно, рекомендованим листом із повідомленням, подав кредитору відповідну заяву, яким безпідставно не було проведено реструктуризацію за кредитним договором позивача. 
Постановою Полтавського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Позика» залишено без задоволення. Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2023 року залишено без змін. 
 
Суд апеляційної інстанції, перевіривши доводи апеляційної скарги, дійшов висновку про наявність в діях відповідача ознак недобросовісності, яка виявилася у ненаданні на вимогу позивача інформації про дату здійснення кожного платежу, суму кожного платежу, інформації про призначення кожного здійсненого платежу, суми наявної простроченої заборгованості за кожним видом наявного грошового зобов`язання; незабезпеченні своєчасного отримання спрямованої поштової кореспонденції, та у подальшому, відмові позивачу в реалізації належного йому права з підстав пропуску строку подачі заяву, яку саме ж товариство не отримало у поштовому відділенні АТ «Укрпошта».
 
ТОВ «ФК «Позика» у травні 2024 року засобами поштового зв`язку подало до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року, в якій посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення процесуальних норм, просить скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.
 
Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню з таких підстав.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
 
Пунктами 1-4 частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
У касаційній скарзі міститься посилання на пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України, зокрема ТОВ «ФК «Позика» зазначає, що судами попередніх інстанцій не враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 19 вересня 2023 року у справі № 438/93/14.
Скаржник цитує висновок Верховного Суду про те, що преклюзивним є строк, сплив якого спричиняє припинення самого права, за реалізацією якого звертається особа та він не може бути відновлений, незалежно від причин його пропуску. Відповідач вважає, що судами помилково враховано повідомлення про вручення листа при ухваленні оскаржуваних судових рішень.
Так, заявником зроблено вказівку на постанову Верховного Суду з цитуванням окремих витягів з її тексту без будь-якого обґрунтування подібності правовідносин із загальним посиланням на ухвалення судами попередніх інстанцій рішень з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням процесуального права, що не є належним правовим обґрунтуванням підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
Суд звертає увагу скаржника, що подібність правовідносин означає, зокрема, тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). Зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності в різних рішеннях суду (судів) визначається обставинами кожної конкретної справи.
При цьому, обставини, які формують зміст правовідносин і впливають на застосування норм матеріального права, та оцінка судами їх сукупності не можна визнати як подібність правовідносин.
Так, у справі № 438/93/14-ц, на яку посилається заявник, позивачка звернулася до суду із заявою про перегляд рішення за нововиявленими обставинами.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2023 року відзначив, що за своєю правовою природою встановлений пунктом 1 частини другої статті 424 ЦПК України строк у три роки є преклюзивним (припиняючим), тобто таким, сплив якого спричиняє припинення самого права, за реалізацією якого звертається особа, та він не може бути відновлений, незалежно від причин його пропуску.
 
Відтак, посилання в касаційній скарзі на судову практику як на обґрунтування своєї позиції не підтвердились, оскільки об`єкт та предмет правового регулювання у цій справі та у справі, про перегляд якої подано касаційну скаргу, різні.
Узагальнюючи наведене, оскільки заявником не виконано вимог ЦПК України при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження, тому, відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України, касаційна скарга підлягає поверненню.
 
Верховний Суд зауважує, що суд касаційної інстанції здійснює перегляд постановлених судами першої та апеляційної інстанцій судових рішень у виключних випадках, кожен з яких окремо передбачений процесуальним законом. Стадія касаційного перегляду не є обов`язковою стадією для усіх видів судових проваджень, а перегляд рішень у касаційному порядку відбувається виключно з підстав, що вичерпним чином визначені законом. При цьому, Верховний Суд є судом права, тобто такою судовою інстанцією, яка не здійснює перегляд постановлених та оскаржених рішень повністю, а лише у питанні правильності застосування судами норм права.
 
Відповідно до пункту 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення скарги.
 
Керуючись статтею 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 18 вересня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 квітня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Позика» про захист прав споживачів вважати неподаною та повернути заявнику. 
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                              І. Ю. Гулейков