Номер провадження: 22-ц/813/3938/24 
Справа № 522/10191/22
Головуючий у першій інстанції Абухін Р.Д.
Доповідач Стахова Н. В.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого – Стахової Н.В.,
суддів: Лозко Ю.П., Коновалової В.А.,
       за участю секретаря
       судового засідання Булацевської Я.В.,
       учасники справи:
       позивач - ОСОБА_1 ,
       відповідач - ОСОБА_2 ,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу
       за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Боярський Віталій Сергійович,
       на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року, ухваленого у складі судді Абухіна Р.Д. в приміщенні того ж суду,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ прибутку, як фізичної особи -підприємця,

                                               ВСТАНОВИВ:

У серпні 2022 року ОСОБА_1 (далі позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 (далі відповідач) про поділ прибутку, як фізичної особи –підприємця.
В обґрунтування позову позивач зазначає, що 02 лютого 2020 року між ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб.
16 грудня 2021 року - Рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 947/18777/21 шлюб між сторонами було розірвано.
Позивач вказує, що за час перебування у шлюбі відповідач обіймав посаду доцента на кафедрі геодезії Одеського державного аграрного університету.
Крім того, відповідач також здійснював підприємницьку діяльність за основним кодом КВЕД-2010 «71.12 Діяльність у сфері інжинірингу, геології та геодезії, надання послуг технічного консультування в цих сферах», яку припинив 30 листопада 2021 року, оскільки в цей період в суді розглядався спір про стягнення з відповідача аліментів на утримання доньки у частці від його доходу, і закриттям своєї підприємницької діяльності відповідач намагався зменшити розмір аліментів.
Вказує, що відповідач за період з 01.10.2020 року по 30.11.2021 року отримав дохід в розмір 4 502 455,65 грн.
Виходячи з викладеного позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП з ДРФО: НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 50% прибутку Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за період з 01.10.2020 року по 30.11.2021 року, що складає 2 251 227,82 грн.
       Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ прибутку, як фізичної особи - підприємця задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 50% прибутку фізичної особи – підприємця ОСОБА_2 в сумі 777949 грн, судовий збір у розмірі 7779,49 грн. В решті позовних вимог відмовлено. 
       В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в інтересах якого діє ОСОБА_5 , посилаючись на порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування всіх обставин у справі, просить скасувати рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05.12.2024 та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 . 
       Доводами апеляційної скарги є те, що сума у розмірі 3610131,00 грн взята з відомостей з Державного реєстру фізичних осіб – платників податків про суми виплачених доходів та утримання податків, однак вказана сума відображена за весь календарний рік, а шлюбні відносини між сторонами по справі тривали з 02.02.2020 по 22.12.2020. Позивачем до матеріалів не надано розрахунок, який включає в себе чистий розмір прибутку, тобто суму коштів за виключенням податків, зборів, обов`язкових платежів та інших витрат, які несе фізична особа – підприємець у зв`язку зі своєю діяльністю. В той же час ним надано документи та розрахунки, які підтверджують понесені витрати на здійснення підприємницької діяльності, які в загальному розмірі становлять 3347864,49 грн. Однак суд першої інстанції зазначає про доведеність витрат від підприємницької діяльності в розмірі 2054233 грн. Прибуток від підприємницької діяльності в сумі 1171277,66 грн було витрачено ним з позивачем в інтересах сім`ї. Він знімав готівкові кошти, отримані як його дохід Ним за період з 02.02.2020 по 22.12.2020 згідно зі звітом незалежного аудитора понесено особистих витрат на суму 762218,76 грн. Жодних заощаджень за цей період відповідачем зроблено не було, що підтверджується випискою по банківським рахункам. Також скаржник звертає увагу на те, що судом першої інстанції не взято уваги доводи про те, що позивачка у період шлюбних відносин за спільні сімейні кошти, які він надавав купила квартиру за адресою: АДРЕСА_1 та здійснювала її капітальний ремонт Наголошує, що рішення суду та матеріали справи не містять жодного обґрунтованого доводу, що отриманий дохід від його підприємницької діяльності був витрачений не в інтересах сім`ї, в той же час він надав всі наявні документи, що підтверджують витрати на сім`ю. 
       У відзиві на апеляційну скаргу позивачка зазначає, що звіт незалежного аудитора від 04.01.2024 є абсолютно новим документом, підготовлений після прийняття оскаржуваного рішення, а тому не може бути прийнятий до уваги судом апеляційної інстанції. Звертає увагу на те, що сума доходу взята судом першої інстанції з документа, наданого Головним управлінням Державної податкової служби в Одеській області, у таблиці, підготовленої представником відповідача сума доходу за 2020 становить 3567 331,00 грн. А сума, про яку зазначає скаржник – 3324131,00 грн – це сума із звіту незалежного аудитора, який не може бути взятий до уваги, оскільки сума доходу у звіті на 243 200 грн менше, ніж сума, яка повідомлялася відповідачем суду першої інстанції (3567 331,00 грн- 3324131,00). Суд першої інстанції врахував суму доходу з незалежного та допустимого доказу, а саме з відповіді Головного управління Державної податкової служби в Одеській області, а тому вірною та безспірною є сума доходу 3 610 131,00 грн. Відповідач повідомив суд першої інстанції про витрати на Інженерно -геодезичний супровід на підставі Договору № 01.06020 від 29.06.2020, укладеного з ТОВ «Алберта» у сумі 1320 000,00 грн., в той час як на виконання договору « 01.06020 ОСОБА_2 у 2020 році здійснив витрати у сумі лише 500000,00 грн, що підтвердив квитанцією до прибуткового ордера № 14 від 25.11.2020. Це свідчить , що суд першої інстанції взяв до уваги надані відповідачем документи на підтвердження реально та фактично здійснених витрат на підприємницьку діяльність і відповідно дійшов правильного висновку про те, що сума на здійснення підприємницької діяльності склала 2 054 233,00 грн. Звертає увагу на те, що подружжя за кошти отримані від підприємницької діяльності не набували спільного сумісного майна, такого як нерухомість, транспортні засоби, не відпочивали за кордоном та не лікувалися там, що підтверджує, що дохід від підприємницької діяльності не був використаний в інтересах сім`ї та не йшов до спільного бюджету сім`ї. 
       У судовому засіданні представник позивача апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити у її задоволенні, рішення суду залишити без змін. 
       Відповідач надіслав клопотання про відкладення розгляду справи, проте, вказане клопотання не було задоволено, враховуючи строки, встановлені ЦПК України щодо розгляду апеляційної скарги, (ухвала про відкриття апеляційного провадження прийнята 18.01.2024), ретельно викладених доводів в апеляційній скарзі, а також те, що явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Крім того у відповідача є представник ОСОБА_5 , який був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду справи через електронний кабінет, проте доказів тому, що відповідач розірвав з ним договір про надання правової допомоги суду не надано. Отже належне повідомлення представника відповідача є належним повідомлення самого відповідача. 
       Заслухавши суддю – доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного. 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 367 ЦПК України  суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції виходив з того, що чистий дохід відповідача від здійснення підприємницької діяльності за період з 02.02.2020 по 22.12.2020 склав 1555898,00 грн (3610131,00 грн – 2054233,00 грн), а тому суд дійшов висновку, що на користь позивача підлягає стягненню 50% від вказаної суми , а саме 777949,00 грн. 
       Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції з наступних підстав. 
Судом встановлено, що 02 лютого 2020 року між ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було украдено шлюб.
16 грудня 2021 року рішенням Приморського районного суду міста Одеси у справі № 947/18777/21 шлюб між сторонами розірвано.
ОСОБА_2 працює в Одеському державному аграрному університеті на посаді доцента кафедри геодезії та природокористування.
З відповіді наданої Головним управлінням ДПС в Одеській області №18017/5/15-32-51-06 від 23.12.2022, вбачається, що ОСОБА_2 перебував на обліку як фізична особа – підприємець. Згідно даних поданої декларації ОСОБА_2 обсяг доходу за період з 02.02.2020 по 16.12.2021 становить 6228125,65 грн.
Позивач звертаючись до суду вказує , що має право на 50% від 6228125,65 грн., тобто на 3114062,82 грн. в порядку поділу прибутку від підприємницької діяльності, що і є предметом розгляду вказаної справи.
Згідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 21 СК України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.
Згідно з ч. 1 ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
Критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: час набуття такого майна; кошти, за яке таке майно було набуте (джерело набуття); мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.
Аналогічна правова позиція також викладена й в постанові Верховного Суду України від 02.10.2013 року по справі №6-79цс13.
Норми ст.ст. 60, 70 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя. Тому, у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.
Встановлено, що сторони проживали разом з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року, що підтверджується рішенням суду у справі № 947/18777/21 від 16.11.2021 року про розірвання шлюбу між сторонами.
З тексту рішення вбачається, що про те, що фактичні шлюбні відносини припинились 22.12.2020 року, як зазначив особисто позивач. Відповідач також не спростовував вказаний факт.
Таким чином колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що стягненню підлягає прибуток відповідача з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року.
Суд першої інстанції правильно прийняв до уваги суму доходу, яку отримав відповідач як фізична особа-підприємець за період з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року у сумі 3610131,00 грн.
Згідно зі статтею 52 ЦК України фізична особа – підприємець відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення.
Фізична особа – підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов`язаннями, пов`язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у спільній сумісній власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна.
Дохід розраховується як загальна сума грошей, отримана від реалізації товарів або послуг, а прибуток — це дохід з вирахуванням податків, витрат на виробництво, придбання і збут товарів або послуг.
Відповідно, не підлягають стягненню валові доходи, які надходять на рахунок, а підлягає розподілу прибуток, тобто гроші, які ФОП отримував у вигляді надлишку після сплати всіх податків, зборів і платежів. Ця обставина підлягає доказуванню на загальних підставах.
Враховуючи, що відповідачем надано до суду надано належні докази на підтвердження понесених ним витрат на здійснення підприємницької у загальній сумі 2054233 грн, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що чистий дохід відповідача від здійснення підприємницької діяльності за період з 02.02.2020 року по 22.12.2020 року склав 1555898,00 грн. (3610131,00 грн – 2054233,00 грн), тому на користь позивача підлягає стягненню 50% від вказаної суми, а саме: 1555898, 00 грн. / 2 = 777949,00 грн.
Посилання скаржника на звіт незалежного аудитора від 04.01.2024, довідку про заробітну плату, довідку про квартиру, колегія суддів не приймає, оскільки вони були додані до апеляційної скарги після прийняття рішення судом першої інстанції, а тому не можуть бути прийняті як докази, оскільки поважності причин їх неподання суду першої інстанції не наведено. 
Доводи скаржника про те, що отриманий дохід від його підприємницької діяльності був витрачений в інтересах сім`ї, до уваги не приймаються, оскільки належних доказів на підтвердження зазначених обставин суду не надано. 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а рішення суду підлягає залишенню без змін на підставі ст. 375 ЦПК України. 
       Керуючись ст.ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів,

                                       ПОСТАНОВИВ:

       Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якого діє адвокат Боярський Віталій Сергійович залишити без задоволення.
       Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 05 грудня 2023 року залишити без змін.
       Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
        Дата складення повного тексту постанови - 22 квітня 2024 року.

       Головуючий                        Н.В. Стахова 

       Судді                                                                        В.А. Коновалова 

                                                                                Ю.П. Лозко