ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2024 року                                                                                      Справа № 906/952/23 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю. ,  суддя Грязнов В.В. 

секретар судового засідання Дика А.І.

за участю представників сторін:
позивача - не з`явився
відповідача - не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23 (суддя Сікорська Н.А.)

за заявою Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича про забезпечення позову у справі № 906/952/23

за позовом Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича
до Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо - торгова фірма "Мар`ян"       
про стягнення 4 064 016, 24 грн.

ВСТАНОВИВ:

Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23 накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м. Житомир, пров. Телефонний, буд. 3, що знаходяться на банківських рахунках в АТ "УкрСиббанк", ІВАN НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в межах суми 1 000 000, 00 грн.
Накладено арешт на нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м. Житомир, пров. Телефонний, буд.3, а саме:
- земельну ділянку, площею 35,8513 га з кадастровим номером 1822087900:02:000:0691, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, місце розташування: Станишівська сільська рада, Житомирський рн., Житомирська обл.;
Накладено арешт на майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м. Житомир, пров. Телефонний, буд.3, а саме:
- автомобіль марки ГАЗ 2705, 2002 року випуску, об`єм двигуна 2890, номерний знак НОМЕР_3 , дата державної реєстрації 05.01.2006 року;
- автомобіль марки ГАЗ 3302014, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2285, номерний знак НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 26.10.2006 року,
- автомобіль марки ГАЗ 3302, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2300, номерний знак НОМЕР_5 , дата державної реєстрації 27.08.2009 року;
- міні-трактор марки КІОТІ ЕХ40ССR, 2012 р.в., заводський номер НОМЕР_6 ;
- причіп тракторний марки ПТС-2,5У, 2018р.в., заводський номер 409.
Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції від 13.12.2023 у справі №906/952/23 Товариство з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" звернулося до Північно-західного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить суд апеляційної інстанції поновити Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 року по справі №906/952/23 та відкрити апеляційне провадження за даною апеляційною скаргою. Скасувати ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі № 906/952/23 у повному обсязі та постановити нову, якою відмовити Фізичній особі-підприємцю Петрову Євгенію Леонідовичу у задоволені заяви про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти та майно Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" в повному обсязі.
На переконання апелянта місцевим судом при винесенні оскаржуваної ухвали не було враховано, що:
- позивачем не було доведено, що відчуження транспортних засобів було здійснено відповідачем після відкриття провадження у даній господарській справі та що останній вчинив такі дії умисно, з метою уникнення відповідальності за порушення зобов`язань перед позивачем;
- накладення арешту на грошові кошти, а потім ще окремо на майно відповідача має своїм наслідком подвійне забезпечення позовних вимог, що суперечить вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами;
- накладення арешту може заблокувати господарську діяльність скаржника, зокрема, накладений арешт створить перешкоди для виплати поточних зобов`язань Товариства, утруднить виплату заробітної плати працівникам відповідача, який є роботодавцем для значної кількості людей, а також стане перешкодою процесу сплати податків, тоді як останній є одним із найбільших платників податків у відповідній територіальній громаді;
- негативні наслідки та шкода, які будуть завдані відповідачу внаслідок застосування вказаних в спірній ухвалі заходів забезпечення позову, значно перевищує негативні наслідки, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів;
- у заяві про забезпечення позову позивачем безпідставно не було запропоноване зустрічне забезпечення, а судом першої інстанції питання про застосування забезпечувальних заходів взагалі не розглядалось відповідно до норм ст.141 ГПК України.
Листом Північно-західного апеляційного господарського суду №906/952/23/216/24 від 10.01.2024 матеріали оскарження ухвали у справі №906/952/23 витребовувались із Господарського суду Житомирської області. 29.01.2023 матеріали оскарження ухвали у справі №906/952/23 надійшли до Північно-західного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23 - залишено без руху. Запропоновано протягом 10-ти днів з дня вручення ухвали про залишення апеляційної скарги без руху усунути встановлений при поданні апеляційної скарги недолік, а саме: - подати до суду обґрунтоване клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження ухвали суду.
27.02.2024 на виконання вимог ухвали Північно-західного апеляційного господарського суду від 05.02.2024 у справі №906/952/23 від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 04.03.2024 поновлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" строк на апеляційне оскарження ухвали Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23; відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23; розгляд апеляційної скарги призначено на "02" квітня 2024 р. об 15:00 год. у приміщенні Північно-західного апеляційного господарського суду за адресою: 33001 м. Рівне вул. Яворницького, 59        у        залі судових засідань        № 1.
Запропоновано позивачу у строк до 18.03.2024 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії цього відзиву та доданих до нього документів відповідачу.
Роз`яснено учасникам справи право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, передбачене статтею 197 Господарського процесуального кодексу України.
Копію ухвали направлено позивачу поштовим відправленням з рекомендованим повідомленням про вручення та доставлено відповідачу в електронний кабінет системи "Електронний суд" ЄСІТС (арк. 179 матеріалів оскарження).
25.03.2024 року на адресу Північно - західного апеляційного господарського суду від представника Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича адвоката В.В. Войтенко надійшла заява про відвід колегії суддів Розізнаної І.В., Павлюк І.Ю., Грязнова В.В. від участі у справі.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 28.03.2024  визнано заяву представника Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича адвоката В.В. Войтенко про відвід суддів Розізнаної І.В., Палюк І.Ю., Грязнова В.В. від розгляду справи №906/952/23 - необґрунтованою. Передано справу №906/952/23 для вирішення питання про відвід суддів Розізнаної І.В., Павлюк І.Ю., Грязнова В.В. у порядку, встановленому ч. 3 ст. 39 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.03.2024 заяву представника Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича адвоката Войтенка В.В. про відвід колегії суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуюча суддя Розізнана І.В., суддя Павлюк І.Ю., суддя Грязнов В.В. від розгляду справи №906/952/23 передано на розгляд судді Північно-західного апеляційного господарського суду Коломис В.В.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 01.04.2024 у задоволенні заяви представника Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича адвоката Войтенка В.В. про відвід колегії суддів Північно-західного апеляційного господарського суду у складі: головуючої судді Розізнаної І.В., судді Павлюк І.Ю., судді Грязнова В.В. від розгляду справи №906/952/23 - відмовлено.
Позивач не скористався своїм процесуальним правом на подачу відзиву на подану апеляційну скаргу.
В судове засідання 02.04.2024 представники учасників справи не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомлені.
Відповідно до норм ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка у судове засідання сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, оскільки визначальним є не явка представників, а достатність матеріалів справи для ухвалення рішення у справі.
Відповідно до ст.ст. 269, 270 ГПК України, апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Дослідивши матеріали оскарження ухвали, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм  процесуального права судом першої інстанції, , колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.

Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
Фізична особа-підприємець Петров Євгеній Леонідович звернувся до Господарського суду Житомирської області з позовом про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" 4 064 016, 24 грн., з яких: 3 478 601, 66 грн. основного боргу, 50 886, 22 грн. 5% річних, 52 051, 92 грн. інфляційних, 482 476, 44 грн. пені.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 24.07.2023 відкрито провадження у даній справі за правилами загального позовного провадження.
30.11.2023 від позивача надійшла заява про забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", що знаходяться на банківських рахунках в АТ "УкрСиббанк", ІВАN НОМЕР_1 та НОМЕР_2 та накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м.Житомир, пров.Телефонний, буд.3, а саме:
- земельну ділянку, площею 35,813 га з кадастровим номером 1822087900:02:000:0691, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, місце розташування: Станишівська сільська рада, Житомирський рн., Житомирська обл.;
- автомобіль марки ГАЗ 2705, 2002 року випуску, об`єм двигуна 2890, номерний знак НОМЕР_3 , дата державної реєстрації 05.01.2006 року;
- автомобіль марки ГАЗ 3302014, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2285, номерний знак НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 26.10.2006 року,
- автомобіль марки ГАЗ 3302, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2300, номерний знак НОМЕР_5 , дата державної реєстрації 27.08.2009 року;
- трактор марки КІОТІ ЕХ40ССR, 2012 р.в., заводський номер НОМЕР_6 ;
- причіп тракторний марки ПТС-2,5У, 2018р.в., заводський номер 409.
Заява мотивована тим, що відповідач здійснює дії з відчуження свого майна, зокрема, за липень-вересень 2023 року було відчужено три транспортні засоби та дві одиниці сільськогосподарської техніки. Останні були зняті з реєстрації під час виконавчого        провадження з виконання ухвали суду про забезпечення позову від 22.09.2023.
Посилаючись на наявність майнового спору між сторонами, значний розмір позовних вимог, невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, відчуження відповідачем власного майна та його намагання затягнути розгляд вказаної судової справи з метою подальшої реалізації залишку власних активів, позивач вказує про існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання рішення суду у випадку задоволення позову.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23 заяву позивача про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" що знаходяться на банківських рахунках в АТ "УкрСиббанк", ІВАN НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в межах суми 1 000 000, 00 грн. Накладено арешт на рухоме та нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян".
Місцевий господарський суд дійшов висновку про наявність зв`язку між заявленими позивачем заходами забезпечення позову у вигляді накладення арешту на грошові кошти, рухоме майно та земельну ділянку відповідача і предметом спору, співмірність та адекватність заходів із позовними вимогами, а також врахував, що вжиття відповідних заходів не впливатиме на господарську діяльність відповідача.
Не погоджуючись із винесеною ухвалою Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23 та її мотивами, відповідач звернувся до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою.

Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Згідно із частинами 1, 3, п. 4 ч. 5 ст. 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
За приписами частини 1 та частини 5 ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Положення зазначеної норми пов`язують вирішення питання про забезпечення позову з обґрунтуванням обставин необхідності такого забезпечення в контексті положень ст. 73 ГПК України, яке (забезпечення) застосовується в якості гарантії задоволення вимог позивача. Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення.
Відповідно до ч. 1 ст. 137 ГПК України позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві, або виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється у безспірному порядку; 6) зупиненням продажу майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно, або про виключення його з опису і про зняття з нього арешту; 7) передачею речі, що є предметом спору, на зберігання іншій особі, яка не має інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів, що містять об`єкти інтелектуальної власності; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Частиною 1 статті 138 ГПК України встановлено, що заява про забезпечення позову подається: 1) до подання позовної заяви - за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом для відповідного позову, або до суду за місцезнаходженням предмета спору - якщо суд, до підсудності якого відноситься справа, визначити неможливо; 2) одночасно з пред`явленням позову - до суду, до якого подається позовна заява, за правилами підсудності, встановленими цим Кодексом; 3) після відкриття провадження у справі - до суду, у провадженні якого перебуває справа.
За змістом ст. 140 ГПК України заява про забезпечення позову розглядається судом не пізніше двох днів з дня її надходження без повідомлення учасників справи. Ухвалу про забезпечення позову або про відмову у забезпеченні позову може бути оскаржено. Оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.
У вирішенні питання про забезпечення позову господарський суд здійснює оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідком заборони відповідачу чи іншим особам вчиняти певні дії.
Особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна обґрунтувати необхідність вжиття відповідного заходу забезпечення позову. Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову.
Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, має тимчасовий характер і діє до закінчення розгляду справи по суті заявлених вимог.
Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Доказування повинно здійснюватися за загальними правилами відповідно до ст. 74 ГПК України. Крім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести адекватність заходу забезпечення позову.
З висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 25.05.2018 у справі №916/2786/17 та положень ст.ст. 136, 137 Господарського процесуального кодексу України вбачається, що під час вирішення питання про необхідність задоволення чи відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, суди розглядають вказані заяви з застосуванням судового розсуду (окрім випадків, які передбачені в ч.ч. 2, 5, 6, 7 ст. 137 Господарським процесуальним кодексом України).
Судовий розсуд - це передбачене законодавством право суду, яке реалізується за правилами передбаченими Господарським процесуальним кодексом України та іншими нормативно-правовими актами, що надає йому можливість під час прийняття судового рішення (вчинення процесуальної дії) обрати з декількох варіантів рішення (дії), встановлених законом, чи визначених на його основі судом (повністю або частково за змістом та/чи обсягом), найбільш оптимальний в правових і фактичних умовах розгляду та вирішення конкретної справи, з метою забезпечення верховенства права, справедливості та ефективного поновлення порушених прав та інтересів учасників судового процесу.
З цією метою та з урахуванням загальних вимог, передбачених ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, обов`язковим є подання доказів наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Заходи для забезпечення позову повинні бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду.
Заходи забезпечення позову повинні узгоджуватися з предметом та підставами позову, а особа, що заявляє про необхідність вжиття заходів забезпечення позову судом, зобов`язана довести зв`язок між неприйняттям таких заходів і утрудненням чи неможливістю виконання судового акту.
Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судом враховується, що такими заходами не повинні застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову судом не досліджується обґрунтування позову, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.

Як вбачається з матеріалів оскарження ухвали у справі №906/952/23 на підтвердження доводів заяви про забезпечення позову позивачем до суду подано відповіді Головного сервісного центру МВС в Київській області від 07.07.2023р. №31/10/3247-655, від 22.07.2023 №31/10/3247-714, згідно яких за ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" станом на 06.07.2023 та 22.07.2023 було зареєстровано 6 транспортних засобів.
Згідно листа Головного сервісного центру МВС в Київській області від 19.09.2023 №31/10/3247-876 за ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" станом на 19.09.2023 зареєстровано 3 транспортних засоби.
Відповідно до інформації Головного управління Держпродспоживслужби в Житомирській області від 03.10.2023, наданої на запит приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області в рамках примусового виконання ухвали господарського суду Житомирської області від 25.09.2023 у справі №906/952/23 про арешт грошових коштів та майна боржника, станом на 25.09.2023 за ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" зареєстровано 2 одиниці сільськогосподарської техніки та іншої спеціальної техніки, інші дві одиниці знято з реєстрації 07.09.2023 за заявою власника.
З метою встановлення причин продажу транспортних засобів та сільськогосподарської техніки та відомостей про рахунки, на які перераховано кошти, а також наявності на балансі товариства іншого рухомого та нерухомого майно, його місцезнаходження, вартості, ухвалою суду першої інстанції від 06.12.2023 було витребувано у відповідача письмові пояснення та відповідні докази.
В письмових поясненнях від 13.12.2023 відповідач вказує, що продаж транспортних засобів ним здійснено, у зв`язку з необхідністю погашення податкової заборгованості, заборгованості з заробітної плати працівників підприємства, заборгованості за комунальні послуги. Кошти від продажу надійшли на рахунок товариства в АТ "УкрСиббанк", ІВАN НОМЕР_1 .
Місцевим господарським судом встановлено, що продаж транспортних засобів був здійснений в серпні-вересні 2023 року, однак доказів зарахування, отриманих від реалізації майна коштів       на вищевказаний банківський        рахунок, розміру отриманих коштів та направлення їх в подальшому на погашення податкової та комунальної заборгованості та заборгованості по заробітній платі відповідач суду не надав.
Судом першої інстанції звернуто увагу, що відповідачем не виконано вимогу суду щодо надання інформації про суми коштів, які обліковуються на банківських рахунках товариства.
Щодо наданого відповідачем на вимогу суду переліку майна, яке перебуває на балансі ТОВ "ВТФ "Мар`ян", місцевий суд зазначив, що належними доказами, які підтверджують наявність майна на балансі можуть бути електронні відомості з бухгалтерських програм, інвентаризаційна відомість тощо.
Водночас, відповідачем було надано завірений підписом директора перелік, в якому вказано лише земельну ділянку та транспортні засоби, на які просить накласти арешт позивач.
Місцевим господарським судом в оскаржуваній ухвалі зазначено, що судом було надано відповідачу можливість спростувати доводи заяви про забезпечення позову, навівши свої заперечення, які підтвердити доказами, однак відповідач належним чином не скористався своїм правом, доводи позивача не спростував, власні заперечення не підтвердив доказами.

Здійснивши оцінку доводів апелянта, колегією суддів враховується, що предметом даного позову є вимога ФОП Петрова Євгенія Леонідовича про стягнення з ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" грошових коштів в загальній сумі 4 064 016, 24 грн.
Наданими позивачем доказами підтверджується, та не заперечується відповідачем, що відповідач відчужив належне йому майно (3 транспортних засоби, 2 одиниці сільськогосподарської техніки).
За твердженнями відповідача, продаж автомобільної та іншої техніки ним здійснено з метою погашення існуючої заборгованості перед державним бюджетом, працівниками підприємства та комунальними службами, що викликає у суду сумніви у платоспроможності товариства та можливості виконати рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.
Також колегією суддів враховується, що майно, на яке позивач просить накласти арешт, за даними відповідача, які відображені в Переліку майна наданого на вимогу місцевого суду, завіреному підписом директора, є єдиним майном товариства.
В той же час, позивач просить накласти арешт на грошові кошти в межах суми 1 000 000, 00 грн., що є його правом, оскільки зазначена сума не перевищує максимально дозволений розмір коштів, на які можливо накласти арешт (суму позовних вимог).
Апеляційний господарський суд зазначає, що можливість накладення арешту на майно, не обмежуючись грошовими коштами відповідача, в порядку забезпечення позову у спорі про стягнення грошових коштів є додатковою гарантією для позивача того, що рішення суду, у разі задоволення позову, буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог.
Даний правовий висновок про те, що у справах, де предметом спору є стягнення грошових коштів, накладення арешту на нерухоме майно є належним видом забезпечення позову, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 07.08.2023 у справі №922/875/23.
Також, колегія суддів звертає увагу, що заходи забезпечення позову повинні бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення господарським судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Щодо співмірності заходів забезпечення позову які просить вжити позивач, колегія суддів звертає увагу на висновки, викладені у постанові Верховного Суду у даній справі при перегляді ухвали про забезпечення позову від 22.09.2023:  "Верховний Суд у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 03.03.2023 у справі № 905/448/22 (п. 23) звертав увагу на те, що у випадку подання позову про стягнення грошових коштів можливість відповідача в будь-який момент як розпорядитися коштами, які знаходяться на його рахунках, так і відчужити майно, яке знаходиться у його власності, є беззаперечною, що в майбутньому утруднить виконання судового рішення, якщо таке буде ухвалене на користь позивача. За таких умов вимога надання доказів щодо очевидних речей (доведення нічим не обмеженого права відповідача в будь-який момент розпорядитися своїм майном) свідчить про застосування судом завищеного або навіть заздалегідь недосяжного стандарту доказування, що порушує баланс інтересів сторін"; "що накладення арешту як на кошти, так і на майно відповідача в даному випадку не матиме наслідком подвійного забезпечення позовних вимог (і за рахунок коштів, і за рахунок майна), і не суперечить наведеним вимогам закону стосовно співмірності заходів забезпечення позову із заявленими позовними вимогами, оскільки на відміну від справи № 905/448/22 (де суд застосував заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту як на грошові кошти, що належать відповідачу, в межах суми позову 23 238 041,19 грн., так і на майно, яке належить відповідачу, в межах суми позову 23 238 041,19 грн, тобто конкретизував суму щодо накладеного ним арешту як на майно, так і на грошові кошти відповідача) у справі № 906/952/23 місцевий господарський суд наклав арешт на грошові кошти відповідача в межах суми позовних вимог про стягнення 4 064 016,24 грн, що знаходяться на банківському рахунку, так і на майно, що свідчить про те, що у випадку недостатності коштів на банківському рахунку заявник матиме реальну гарантією того, що рішення суду у разі задоволення позову буде реально виконане та позивач отримає задоволення своїх вимог. При цьому обраний вид забезпечення позову не призведе до невиправданого обмеження майнових прав відповідача, оскільки арештоване майно фактично перебуває у володінні власника, а обмежується лише можливість розпоряджатися ним. Крім того, у разі задоволення позову у справі про стягнення грошових коштів боржник матиме безумовну можливість розрахуватись із позивачем, за умови наявності у нього грошових коштів у необхідних для цього розмірах, без застосування процедури звернення стягнення на майно боржника".
Згідно з ч. 4 ст. 236 ГПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Аналогічні положення містяться у ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", а саме: висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Так, Верховний Суд у постанові від 04.09.2023 у справі № 910/5352/21 зазначив, що: 
"97. Кожен правовий висновок Верховного Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: - чи є правовідносини подібними; - чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
98. Щодо першого аспекту необхідно зазначити, що під судовими рішеннями в подібних правовідносинах розуміються такі рішення, в яких аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, і, відповідно, має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (достемено визначено у п. 57-58 цієї постанови). Отже, критеріями визначення подібності правовідносин в іншій справі є: суб`єктний склад сторін спору, зміст правовідносин (права та обов`язки сторін спору) та об`єкт (предмет) (ухвала об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.03.2020 у справі № 910/4450/19).
99.Велика Палата Верховного Суду також неодноразово вказувала, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин). При цьому зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи.
100. Щодо другого аспекту необхідно встановлювати чи зберігає правова позиція юридичну силу, тобто враховувати зміни внесенні у відповідне законодавство.
101. Отже, правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
102. Водночас, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 22.03.2023 у справі № 154/3029/14-ц зазначила, що з метою забезпечення єдності та сталості судової практики для відступу від висловлених раніше правових позицій Велика Палата Верховного Суду повинна мати ґрунтовні підстави: її попередні рішення мають бути помилковими, неефективними чи застосований у цих рішеннях підхід має очевидно застарілий характер внаслідок розвитку в певній сфері суспільних відносин або їх правового регулювання".
З  рахуванням вищевикладеного, колегією суддів при перегляді оскаржуваної ухвали місцевого суду враховуються висновки ВС викладені в постанові від 19.02.2024 у даній справі.
Так, колегією суддів враховується, що метою вжиття заходів забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу до забезпечення позову.
Крім того судом має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного судового провадження за його позовом без нових звернень до суду (аналогічну правову позицію викладено у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 у справі № 910/1040/18).
Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав позивача.
Так, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити, зокрема, вчинення відповідачем дій, спрямованих на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації, укладення договорів поруки чи застави, тощо.
З огляду на вищевикладені обставини та враховуючи предмет позову, колегія суддів вважає, що у даному випадку, застосування обраного заявником заходу забезпечення позову направлено, насамперед, на забезпечення дійсної ефективності судового захисту, забезпечення ефективного вирішення існуючого спору та реального виконання рішення суду у разі задоволення судом позову.
За своєю суттю арешт майна - це тимчасовий захід, який має наслідком накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження.
При вжитті такого заходу власник майна не обмежується у правах володіння та користування своїм майном, та не позбавляється їх.
Отже, колегія суддів вважає, що накладення арешту на майно не завдасть шкоди та збитків відповідачу, не позбавить його прав володіння та користування вказаним нерухомим та рухомим майном, здійснення господарської діяльності.
Натомість, колегія суддів вважає, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову у цій справі з великою ймовірністю ускладнить або навіть унеможливить виконання рішення у даній справі щодо стягнення заборгованості у разі задоволення позову.
Окрім того, посилання апелянта на не зазначення позивачем зустрічного забезпечення не приймається судом до уваги, оскільки частиною 1 статті 141 ГПК України передбачено право суду, а не обов`язок вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову – забезпечити відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення).
Розгляд судом першої інстанції заяви про забезпечення позову, яка не містить конкретних пропозицій щодо зустрічного забезпечення не є порушенням вимог ст.141 ГПК України та не свідчить про допущення судом істотних процесуальних порушень, достатніх для скасування судового рішення, яким вжито відповідні заходи забезпечення позову, оскільки з метою захисту своїх прав відповідач не позбавлений можливості звернутися з клопотанням про зустрічне забезпечення.
Таким чином колегія суддів вважає, що для забезпечення збалансованості інтересів сторін, необхідним буде накладення арешту на грошові кошти та майно відповідача, оскільки надасть можливість виконати рішення у разі задоволення позову та не призведе до втручання у господарську діяльність відповідача, а лише запровадить тимчасові обмеження щодо розпоряджання цим майном задля запобігання перешкод у виконанні рішення суду у разі задоволення позову.
Приймаючи до уваги, що обраний позивачем захід до забезпечення позову відповідає предмету позовних вимог і може забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову, місцевий господарський суд дійшов вірного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.

Колегією судів враховується, що в провадженні апеляційного господарського суду перебувала справа №906/952/23 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю виробничо-торгова фірма "Мар`ян" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.09.2023 про забезпечення позову у справі №906/952/23.
Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на грошові кошти Товариства, що знаходяться на банківському рахунку в АТ "УкрСиббанк" UA343510050000026000053312700;
накладено арешт на нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством, код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м.Житомир, пров.Телефонний, буд.3, а саме:
- земельну ділянку, площею 35,813 га з кадастровим номером 1822087900:02:000:0691, цільове призначення – для ведення фермерського господарства, місце розташування: Станишівська сільська рада, Житомирський рн., Житомирська обл.;
- автомобіль марки ГАЗ 2705, 2002 року випуску, об`єм двигуна 2890, номерний знак НОМЕР_3 , дата державної реєстрації 05.01.2006;
- автомобіль марки ГАЗ 3302014, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2285, номерний знак НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 26.10.2006;
- автомобіль марки ГАЗ 3302, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2300, номерний знак НОМЕР_5 , дата державної реєстрації 27.08.2009;
- чотири одиниці сільськогосподарської та іншої спеціальної техніки, що зареєстрована в Єдиному реєстрі для ведення автоматизованого обліку тракторів, самохідних шасі, самохідних сільськогосподарських, дорожньо-будівельних і меліоративних машин, сільськогосподарської техніки, інших механізмів, на праві приватної власності за ТзОВ "ВТФ "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м.Житомир, пров.Телефонний, буд.3.
Постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 задоволено апеляційну скаргу ТОВ "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" та скасовано ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.09.2023, постановлену у цій справі за заявою позивача про вжиття заходів забезпечення позову.
Постановою Верховного Суду від 19.02.2024 у даній справі касаційну скаргу Фізичної особи-підприємця Петрова Євгенія Леонідовича задоволено. Постанову Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023 у справі № 906/952/23 скасовано. Ухвалу Господарського суду Житомирської області від 22.09.2023 у справі № 906/952/23 залишено в силі.
08.01.2024 до Північно-західного апеляційного господарського суду надійшла апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23.
Оскаржуваною ухвалою накладено арешт на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м. Житомир, пров. Телефонний, буд. 3, що знаходяться на банківських рахунках в АТ "УкрСиббанк", ІВАN НОМЕР_1 та НОМЕР_2 в межах суми 1 000 000, 00 грн.
Накладено арешт на нерухоме майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м. Житомир, пров. Телефонний, буд.3, а саме:
- земельну ділянку, площею 35,8513 га з кадастровим номером 1822087900:02:000:0691, цільове призначення - для ведення фермерського господарства, місце розташування: Станишівська сільська рада, Житомирський рн., Житомирська обл.;
Накладено арешт на майно, що зареєстроване на праві приватної власності за Товариством з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян", код ЄДРПОУ 32988737, юридична адреса: 10025, м. Житомир, пров. Телефонний, буд.3, а саме:
- автомобіль марки ГАЗ 2705, 2002 року випуску, об`єм двигуна 2890, номерний знак НОМЕР_3 , дата державної реєстрації 05.01.2006 року;
- автомобіль марки ГАЗ 3302014, 2006 року випуску, об`єм двигуна 2285, номерний знак НОМЕР_4 , дата державної реєстрації 26.10.2006 року,
- автомобіль марки ГАЗ 3302, 2008 року випуску, об`єм двигуна 2300, номерний знак НОМЕР_5 , дата державної реєстрації 27.08.2009 року;
- міні-трактор марки КІОТІ ЕХ40ССR, 2012 р.в., заводський номер НОМЕР_6 ;
- причіп тракторний марки ПТС-2,5У, 2018р.в., заводський номер 409.

Колегією суддів приймається до уваги та обставина, що на даний час діє два процесуальних документи, якими забезпечено позовні вимоги ФОП Петрова Є.Л. у даній справі: 1.Ухвала суду від 22.09.2023 (яка залишена без змін постановою Верховного Суду від 19.02.2024); 2.Ухвала суду від 13.12.2023, якою додатково накладено арешт на рахунок UA913510050000026044053312700 в межах суми 1 000 000, 00 та ще на дві одиниці рухомого майна: міні-трактор марки КІОТІ ЕХ40ССR, 2012 р.в., заводський номер НОМЕР_6 та причіп тракторний марки ПТС-2,5У, 2018р.в., заводський номер 409.
Однак, суд апеляційної інстанції, в силу своїх повноважень, унормованих ст. 269 ГПК України, переглядає ухвалу місцевого суду і дає їй оцінку на час її постановлення тобто ретроспективно та звертає увагу, що станом на дату винесення Господарським судом Житомирської області оскаржуваної ухвали від 13.12.2024, ухвала суду від 22.09.2023 була скасована постановою Північно-західного апеляційного господарського суду від 29.11.2023.
З врахуванням вищевикладеного у суду апеляційної інстанції відсутні правові підстави для скасування оскаржуваної ухвали з мотиву одночасного існування двох судових рішень з вжитими забезпечувальними заходами у справі. 

Частиною 3 статті 13 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
У відповідності до ст. 76 ГПК України, належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст. 77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, безпідставними та документально необґрунтованими, тому мотиви, з яких подана апеляційна скарга, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення.
На підставі ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційної скарги покладається на апелянта.

Керуючись ст.ст. 269, 270, 271, 272, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Виробничо-торгова фірма "Мар`ян" на ухвалу Господарського суду Житомирської області від 13.12.2023 у справі №906/952/23 залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.ст. 287-291 ГПК України.
3. Матеріали оскарження ухвали у справі №906/952/23 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Повний текст постанови складений "11" квітня 2024 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В. 

Суддя                                                                                              Павлюк І.Ю. 

Суддя                                                                                              Грязнов В.В.