ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
04 червня 2024 р.	Справа № 520/6346/21	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Щурової К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024, (головуючий суддя І інстанції: Мельников Р.В.) по справі № 520/6346/21
за позовом      ОСОБА_1  
до           Військової частини НОМЕР_1                   
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021, яке набрало законної сили за наслідками апеляційного перегляду 12.11.2021 визнано протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та не виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 01.03.2018;  зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.
03.03.2024 ОСОБА_1 подав суду першої інстанції заяву в порядку ст. 383 КАС України, в якій просив:
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 без застосування місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для визначення індексації – січень 2008 року;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 перерахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 28.02.2018 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) - січень 2008 року.
В обґрунтування заяви зазначив, що на виконання судового рішення Військова частина НОМЕР_1 нарахувала та виплатила позивачу  індексацію грошового забезпечення в сумі 2 327,76 грн з розрахунку (базового місяця) місяця підвищення доходів: грудень 2015 року - за період з січня 2016 р. по липень 2017 р. та серпень 2017 р. – за період з серпня 2017 р. по лютий 2018 р.
Водночас, відповідачем проведено розрахунок належної позивачу індексації грошового забезпечення  за спірний період з порушенням абз. 1 п. 5 Порядку №1078, а саме без застосування січня 2008 року, як місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін (базовий місяць).
Зауважував, що звертався до суду з позовом щодо розміру  індексації грошового забезпечення, в тому числі, за період з 01.01.2016 по 28.02.2018, за наслідками розгляду якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі № 520/28372/21 йому відмовлено, посилаючись на те, що вимоги про неправильність обчислення розміру індексації грошового забезпечення військовослужбовця за означений період часу підлягають включенню не до окремого позову, а до процесуального документа у порядку ст. 383 КАС України.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 у задоволенні заяви відмовлено.
Позивач, не погодившись з ухвалою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неповне з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи, просить її скасувати та постановити нову, якою заяву, подану в порядку ст. 383 КАС України задовольнити.
В обґрунтування зазначає, що суд першої інстанції, вказуючи про те, що судовим рішенням у справі № 520/6346/21 не вирішувалось питання щодо базового місяця, з якого має обчислюватись індексація грошового забезпечення, не врахував, що позивач вже двічі звертався до суду з окремим позовом з цього питання, за наслідками розгляду яких йому відмовлено з посиланням на необхідність звернення до суду в порядку статті 383 КАС України у справі № 520/6346/21.
По суті заяви вказує, що на виконання судового рішення у справі № 520/6346/21 відповідач нарахував та виплатив йому індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 проте у неповному розмірі, оскільки обчислив її не з урахуванням базового місяця – січень 2008 р. 
Вказані обставини, на думку апелянта, свідчать про неналежне виконання Військовою частиною НОМЕР_1 судового рішення, що є підставою для задоволення заяви, поданої в порядку ст. 383 КАС України.
Військова частина НОМЕР_1 (далі - відповідач) подала відзив на апеляційну скаргу, в якому, наполягаючи на законності та обґрунтованості ухвали суду першої інстанції, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу без змін.
Учасники справи про дату, час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином.
Відповідно до ч. 4 ст. 229, ч. 1 ст. 308 КАС України справа розглядається в межах доводів та вимог апеляційної скарги, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, відзиву на неї, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем на виконання судового рішення нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за спірний період, що свідчить про його виконання. 
Суд першої інстанції також зазначив, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 не розглядалось питання стосовно базового місяця, який має бути врахований відповідачем при проведенні нарахування та виплати позивачу індексації. Натомість, доводи позивача зводяться до невірного тлумачення судового рішення від 24.06.2021. 
Надаючи оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Згідно з ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст. 124, ч. 3 ст. 129-1 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України, а обов`язковість рішень суду визнається однією з основних засад судочинства.
Обов`язковість судових рішень гарантується, згідно з практикою Європейського суду з прав людини, статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод: право на судовий захист було б примарним, якби правова система держави дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове судове рішення залишалося недіючим на шкоду одній зі сторін. Якщо органи влади відмовляються виконувати чи затримують виконання судових рішень, гарантії статті 6, якими користується особа на час судової стадії розгляду, втрачають зміст.
Наслідком набрання законної сили рішенням суду є набуття цим рішенням, зокрема, ознак обов`язковості (що передбачає обов`язок його виконання усіма органами, організаціями та посадовими особами) та виконуваності (тобто забезпечення законом права особи на примусове виконання рішення). Іншими словами, законна сила рішення суду є його правовою дією, яка проявляється в тому, що установлена рішенням наявність чи відсутність прав і фактів, на яких ці права ґрунтуються, є остаточною, а встановлені рішенням права та обов`язки підлягають беззаперечному здійсненню на вимогу правомочних осіб.
Згідно зі ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Так, Конституційний Суд України неодноразово наголошував, що виконання судового рішення є невід`ємним складовим елементом права кожного на судовий захист; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом; держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (абз. 3 п. 2 мотивувальної частини рішення від 13 грудня 2012 року №18-рп/2012, перше речення абз. 2 п. 3 мотивувальної частини рішення від 25 квітня 2012 року №11-рп/2012, перше речення абз. 8 пп. 2.1 п. 2 мотивувальної частини рішення від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019, мотивувальна частина рішення №10-р/2020 у справі №1-14/2020(230/20) від 28 серпня 2020 року).
Відповідно до ч. 1 ст. 383 КАС України, особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
З аналізу вищезазначених норм права вбачається, що правовий інститут контролю за виконанням рішення суду, механізм якого унормований, у тому числі, і приписами ст.383 КАС України, підлягає застосуванню виключно у разі наявності протиправних рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо виконання рішення суду, що порушує права та законні інтереси позивача.
Отже, застосування судом до суб`єкта владних повноважень приписів ст. 383 КАС України є можливим у разі встановлення факту невиконання таким суб`єктом владних повноважень дій зобов`язального характеру, визначених рішенням суду на користь особи - позивача, що має бути підтверджено відповідними доказами, поданими заявником.
Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 24.06.2021 зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018.
Сторонами визнається, що на виконання судового рішення, відповідачем нараховано та виплачено індексацію грошового забезпечення за вищенаведений період у загальній сумі 2 327,76 грн.
Тому, як вірно зазначив суд першої інстанції, відповідачем вчинено дії щодо виконання судового рішення.
Доводи заявника, про не належне  виконання судового рішення, а саме виплату  індексації грошового забезпечення із невірним урахуванням базового місяця з посиланням на розрахунок, виданий Військовою частиною НОМЕР_1 (а.с. 198), колегія суддів вважає такими, що не свідчать про протиправність судового рішення.  
Колегія суддів зазначає, що в межах справи № 520/6346/21 спірним було питання про право ОСОБА_1 на отримання індексації грошового забезпечення за період з 01.01.2016 по 01.03.2018 та правомірність чи протиправність її невиплати відповідачем через відсутність бюджетних призначень.
Натомість, як судом першої інстанції так і судом апеляційної інстанції не вирішувалось питання щодо базового місяця, з урахуванням якого має обчислюватись індексація грошового забезпечення за спірний період.
Враховуючи наведене, у суду відсутні підстави вважати, що Військовою частиною НОМЕР_1 під час визначення належної до виплати суми індексації грошового забезпечення ОСОБА_1 вчинено протиправні дії чи бездіяльність при виконанні рішення від 24.06.2021 у справі № 520/6346/21.
В свою чергу, оспорювані за цією заявою дії відповідача не стосуються виконання судового рішення у цій справі.
Колегія суддів враховує, що позивач вже звертався до суду з позовом, зокрема, про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.12.2015 по 28.02.2018 без застосування місяця з якого починається обчислення індексу споживчих цін для визначення індексації - січень 2008 року та зобов`язання виплатити таку індексацію із застосуванням базового місяця - січень 2008 року, за наслідками розгляду якого рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 15.02.2022 у справі № 520/28372/21 в задоволенні позову відмовлено.
Суд першої інстанції зазначив, що вимога про виплату індексації грошового забезпечення військовослужбовця за період 01.01.2016 - 01.03.2018 вже розглянута судом у межах справи № 520/6346/21, а тому вимоги про неправильність обчислення її розміру підлягають розгляду в порядку ст. 383 КАС України.
Водночас, позивач не був позбавлений можливості оскаржити вищенаведене рішення суду в апеляційному порядку.
Доводи апелянта про те, що необхідність звернення ОСОБА_1 до суду із заявою в порядку ст. 383 КАС України підтверджено Верховним Судом у постанові від 21.02.2024 по справі 520/1752/23 колегія суддів вважає такими, що ґрунтуються на невірному тлумаченні постанови суду.
Так, Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 по справі 520/1752/23 погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність підстав для закриття провадження у справі, оскільки рішенням у справі № 520/28372/21, яке набрало законної сили, вирішено спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Проте, Верховний Суд не надавав оцінки правильності висновків суду першої інстанції, зроблених у справі  № 520/28372/21 та не роз`яснював позивачу можливість звернутись до суду в межах справи № 520/6346/21 із заявою, в порядку ст. 383 КАС України.
За таких обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 . 
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування ухвали суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст. ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 15.04.2024 по справі № 520/6346/21  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  07.06.2024 року