УКРАЇНА 
                           Житомирський апеляційний суд  
Справа №2-297/12                                                                             Головуючий у 1-й інст.  Семенцова Л.М. 
Категорія 84 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2024 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого        Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Борисюка Р.М.,
розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі цивільну справу №2-297/12 за скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на дії та постанову про закінчення виконавчого провадження приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича за апеляційною скаргою представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича – ОСОБА_1 на ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2024 року, постановлену під головуванням судді Семененцової Л.М. в м. Житомирі,
в с т а н о в и в :
У лютому 2024 року товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернувся до суду із скаргою, в якій просив визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича та скасувати його постанову від 15.02.2024 про закінчення виконавчого провадження №65935685 з примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2012 в справі № 2-297/12.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2024 року скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишено без розгляду. У задоволенні клопотання  представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області ОСОБА_2  - ОСОБА_1 про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу відмовлено.
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції в частині відмови у стягнені витрат на професійну правничу допомогу представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області  ОСОБА_2  -  ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу та вважає, що вона є незаконною та такою, що постановлена з порушенням норм процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, а тому просить її скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення клопотання про стягнення витрат на правничу допомогу. Зазначає, що у лютому 2024 року ТОВ  «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»  звернулося до суду із даною скаргою, ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира від 01.03.2024 відкрито провадження в справі та призначено судове засідання для розгляду скарги. Представником приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І. - адвокатом Гедьо А.С. направлено відзив на скаргу з викладеними в ній запереченнями проти її задоволення та проханням стягнути із скаржника на користь приватного виконавця витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн. До відзиву додано: копію договору про надання правничої допомоги № 29/02 від 29.02.2024, укладеного між адвокатом Гедьо А.С. та приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І., в якому визначено розмір гонорару в сумі 3000,00 грн, копію ордеру від 18.03.2024, копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.06.2017 та копію акта № 1 прийому- передачі наданих послуг від 15.03.2024 року. Представник скаржника ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» надала до суду заяву про залишення скарги без розгляду та прохання відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки дії заявника не були необґрунтованими. Відповідно до ч. 5 ст. 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. Апелянт поніс витрати на правову допомогу у розмірі 1000, 00 грн., що підтверджується актом № 1 прийому передачі наданих послуг від 20 травня 2024 року. Попередній розрахунок витрат на правничу допомогу: зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, аналіз документів наданих замовником щодо виконавчого провадження - 200, 00 грн; вироблення правової позиції для апеляційної скарги клієнта про скасування ухвали Богунського районного суду № 2-297/12 від 14.05.2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення судових витрат на правничу допомогу- 200,00 грн; написання та відправлення апеляційної скарги на ухвалу Богунського районного суду міста Житомира від 14.05.2024 року у справі № 2-297/12 - 600,00 грн.
Ухвала Богунського районного суду м. Житомира від 14.05.2024 оскаржується в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу.
Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2024 року ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» звернулося до суду із скаргою у якій просило визнати неправомірними дії приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула Івана Івановича та скасувати його постанову від 15.02.2024 про закінчення виконавчого провадження №65935685 з примусового виконання виконавчого листа Богунського районного суду м. Житомира від 31.05.2012 в справі № 2-297/12.
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 01.03.2024 відкрито провадження та призначено скаргу до судового розгляду.
Представник приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул І.І. - ОСОБА_1 направив до суду відзив на скаргу з викладеними в ній запереченнями проти її задоволення та просив стягнути із заявника на користь приватного виконавця витрати на професійну правничу допомогу.
До відзиву долучено копію договору про надання правничої допомоги № 29/02 від 29.02.2024, укладеного між ним та приватним виконавцем виконавчого округу Київської області Крегулом І.І., в якому визначено розмір гонорару в сумі 3000,00 грн, копію ордеру від 18.03.2024, копію його свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю від 16.06.2017 та копію акта №1 прийому-передачі наданих послуг від 15.03.2024, підписаного між сторонами зазначеного договору, де вказано вартість наданих послуг у розмірі 3000,00 грн.
14 травня представник ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» подала до суду заяву про залишення скарги без розгляду та відмовити в задоволенні заяви приватного виконавця про стягнення витрат на правничу допомогу, оскільки дії заявника не були необґрунтованими. 
Ухвалою Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2024 року, яка набрала законної сили, скаргу ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишено без розгляду за заявою скаржника на підставі п.5 ч.1 ст. 257 ЦПК України.
Відмовляючи у задоволенні клопотання представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегула І.І.- ОСОБА_1 про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що залишення скарги без розгляду не вказує на необґрунтованість дій заявника і таких доказів матеріали скарги не містять.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.
Як зазначалося раніше скарга ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишена без розгляду  у зв`язку з поданням товариством до суду  заяви про залишення скарги без розгляду.
У разі залишення позову без розгляду питання розподілу судових витрат підлягає вирішенню відповідно до вимог ст.142 ЦПК України.
Відповідно до ч.5 ст.142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій  позивача.
Частиною шостою ст.142 ЦПК України передбачено, що у випадках, встановлених частинами третьою - п`ятою цієї статті, суд може вирішити питання про розподіл судових витрат протягом п`ятнадцяти днів з дня постановлення ухвали про закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду, рішення про задоволення позову у зв`язку  його визнанням, за умови дотримання відповідною стороною вимог частини дев`ятої статті 141 цього Кодексу.
Відповідно до ч.9 ст.141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Системний аналіз  наведених норм дає підстави вважати, що у разі залишення позову без розгляду  вимоги відповідача  про компенсацію здійснених ним витрат  підлягають задоволенню у разі  необґрунтованих дій позивача, або у випадках   зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправомірних дій сторони.
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідачу згідно з процесуальним обов`язком доказування необхідно довести, які саме необґрунтовані дії позивача були ним здійснені у ході розгляду справи та в чому вони полягали, зокрема, але не виключно: чи діяв позивач недобросовісно та пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному та швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету - ущемлення прав та інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини й чим це підтверджується.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень, які у країні, що поважає верховенство права, не можуть залишатися невиконаними, завдаючи шкоди одній із сторін» (Жовнер проти України, № 56848/00, § 33, Європейський суд з прав людини, від 29 червня 2004 року).
Відповідно до частини п`ятої ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
У пункті 9 частини третьої ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.
Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За правилами ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Згідно з  п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
Представник приватного виконавця ОСОБА_2 - Романенко Р.М. у відзиві, поданому до суду першої інстанції 21 березня 2024 року,   взагалі не навів аргументів щодо неправомірних дій ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» при пред`явленні ним даної скарги.
Сам по собі факт  залишення  скарги  ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» без розгляду   не може бути підставою для  задоволення вимог про компенсацію здійснених витрат приватним виконавцем Крегул І.І.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла до висновку, що підстав для констатування  факту необґрунтованості дій ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» у зв`язку із зверненням до суду із клопотанням про залишення  скарги  без розгляду судом не встановлено.
Крім того, представником приватного виконавця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 не підтверджено достатніми засобами доказування факт того, що дії ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» при поданні скарги були необґрунтованими.  Судом першої інстанції  при постановленні ухвали про залишення позову без розгляду не встановлено фактів зловживання товариством своїми правами.
За таких обставин висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для стягнення  з ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на користь приватного виконавця Крегул І.І. витрат на професійну правничу допомогу є обґрунтованим.
Доводи апеляційної скарги висновку суду про відсутність підстав для задоволення заяви не спростовують і не впливають на його правильність, фактично зводяться до суперечливого тлумачення норм процесуального права і незгоди з висновками суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає вимогам чинного процесуального законодавства, а тому підстав для її скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі не вбачає.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу представника приватного виконавця виконавчого округу Київської області Крегул Івана Івановича – ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Богунського районного суду м. Житомира від 14 травня 2024 року в частині відмови у задоволенні клопотання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Головуючий 

Судді