ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2024 р.	Справа № 953/8228/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Мінаєвої О.М.,
Суддів: Калиновського В.А. ,  Кононенко З.О. ,
за участю секретаря судового засідання Тютюник О.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 року, головуючий суддя І інстанції: Єфіменко Н.В., м. Харків, повний текст складено 19.01.24 року по справі № 953/8228/23
за позовом       ОСОБА_1  
до      Департаменту патрульної поліції ,      Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції              
про скасування постанови у справі про адміністративне правопорушення,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до суду з позовом до Департаменту патрульної поліції, Управління патрульної поліції в Харківській області Департаменту патрульної поліції, в якому просив суд скасувати постанову серії ЕАТ № 7594444 від 25.08.2023 про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі за ч. 4 ст. 126 КУпАП, винесену відносно ОСОБА_1 , та закрити провадження у відношенні ОСОБА_1 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП.   
Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 року у справі № 953/8228/23 в задоволенні позовних вимог відмовлено. 
Позивач, не погодившись із рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій посилається на неповне з`ясування судом всіх обставин справи, що призвело до неправильного вирішення справи по суті, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 року у справі № 953/8228/23 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги позивач зазначає, що суд першої інстанції не звернув увагу на відсутність доказів здійснення працівниками патрульної поліції належного розгляду справи про адміністративно правопорушення із дотриманням встановленого законодавством порядку. Зазначає, що поліцейський під час підготовки до розгляду справи про адміністративне правопорушення повинен вирішити питання щодо витребування необхідних додаткових матеріалів, які потрібні для вирішення справи. Вважає, що поліцейський повинен був перенести розгляд справи для отримання доказу (постанови суду), про що повідомити позивача, чого зроблено не було.
Також вважає, що суд першої інстанції не звернув увагу на те, що постанова, якою притягнуто позивача до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП, не відповідає положенням чинного законодавства, а саме у постанові серії ЕАТ №759444 від 25.08.2023 не міститься жодного посилання на докази, якими обґрунтовується рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП України. Вказує, що в розділі 7 постанови «до постанови додається», не зазначається жодної згадки про докази наявності на момент керування транспортним засобом у водія діючого стягнення у вигляді позбавлення права керування транспортними засобами.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції наголосив на факт і порушення позивачем комендантської години, однак не звернув уваги, що позивач є військовослужбовцем і має право пересуватися у комендантську годину. Вважає, що у спірному випадку не можна стверджувати про наявність підстав для зупинення відповідачем транспортного засобу. Відносно позивача не виносилася постанова про притягнення до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху під час руку автомобіля, а пересуватися у комендантську годину він мав право, та навіть був зобов`язаним, виконуючи військове розпорядження (завдання). Матеріали справи не містять доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення, що потягло за собою зупинку транспортного засобу позивача та перевірку документів, що не досліджувалося судом першої інстанції, чим допущено неповноту розгляду позову. 
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів апеляційної інстанції, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів та вимог апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серія ЕАТ № 7594444 від 25.08.2023, винесеною інспектором УПП в Харківській області лейтенантом поліції Кушнаренком В.О., на позивача ОСОБА_1 за ч. 4 ст. 126 КУпАП накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400,00 грн. В даній постанові зазначено, що 25.08.2023 о 03 год. 12 хв. позивач на пл. Павлівська, 62 у м. Харкові керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 під час дії комендантської години, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а. ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 4 ст. 126 КУпАП. В пунктах 8, 9 постанови мається позначка позивача про роз`яснення його прав, порядку оскарження за ст.ст. 268, 289 КУпАП, отримання копії постанови про притягнення до адміністративної відповідальності. Позивач своїм підписом у п. 8 підтвердив, що права йому роз`яснені (а.с.8). 
Позивач не погодився з постановою про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення серії ЕАТ № 7594444 від 25.08.2023, звернувся з позовом до суду.
Відмовивши у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції зробив висновок про те, що  оскаржувана постанова винесена з додержанням вимог КУпАП, а тому є законною і  не підлягає скасуванню.    
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Правила дорожнього руху у відповідності до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Пунктами 1.3 та 1.9. Правил дорожнього руху України, що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 р. № 1306, встановлено, що учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством. 
Відповідно до підпункту «а» пункту 2.1 ПДР України водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Згідно з підпунктом «а» пункту 2.4 ПДР України на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в п. 2.1.
Аналогічні положення закріплені законодавцем також у ст. 16 Закону України «Про дорожній рух» - водій зобов`язаний мати при собі та на вимогу поліцейського пред`являти для перевірки посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб, а у випадках, передбачених законодавством, - страховий поліс (сертифікат) про укладення договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.
Частиною 4 статті 126 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за керування транспортним засобом особою, позбавленою права керування транспортними засобами, що тягне за собою накладення штрафу в розмірі однієї тисячі двохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
У відповідності до ст. 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають, в тому числі, справи про порушення правил дорожнього руху, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, тощо. Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до ст. 258 КУпАП протокол не складається у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції, та адміністративних правопорушень у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованих в автоматичному режимі. У випадках, передбачених частинами першою та другою цієї статті, уповноваженими органами (посадовими особами) на місці вчинення правопорушення виноситься постанова у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог статті 283 цього Кодексу.
Згідно з п.1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
У відповідності до ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
У відповідності до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
З матеріалів справи встановлено, що 25.08.2023 р. відповідачем винесено постанову серії ЕАТ № 7594444, якою позивача притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст.126 КУпАП та накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в сумі 20400 грн, за те, що 25.08.2023 о 03 год. 12 хв. позивач на пл. Павлівська, 62 у м. Харкові керував транспортним засобом Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 під час дії комендантської години, будучи позбавленим права керування, чим порушив п. 2.1.а. ПДР.
Колегія суддів встановила, що постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 13.02.2023 у справі № 737/46/23, яка набрала законної сили 23.02.2023, ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17000 грн., на користь держави з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік (а.с. 28-30).
Зі змісту постанови Куликівського районного суду Чернігівської області від 13.02.2023 від 10.01.2023 встановлено, що позивачу відомо про розгляд відносно нього справи про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки він надав до суду заяву про визнання своєї вини та розгляд справи за його відсутності. Доказів щодо оскарження вказаної постанови до матеріалів справи не надано.
Згідно приписів ст. 15 Закону України «Про дорожній рух» забороняється керування транспортними засобами особам, до яких застосовано адміністративне стягнення чи кримінальне покарання у виді позбавлення права керування транспортними засобами, протягом строку позбавлення, а також особам, щодо яких державним виконавцем встановлено тимчасове обмеження у праві керування транспортними засобами.
Відповідно до ст. 317 та ст. 317-1 КУпАП особа вважається позбавленою права керування транспортним засобом після набрання законної сили рішенням суду про позбавлення цього права. Виконання постанови про позбавлення права керування транспортним засобом здійснюється шляхом вилучення посвідчення водія на строк позбавлення права керування транспортними засобами та внесення до єдиної інформаційної системи Міністерства внутрішніх справ України відомостей про позбавлення права керування транспортним засобом на строк, визначений постановою, та про вилучення посвідчення водія. Постанова про позбавлення права керування транспортними засобами виконується посадовими особами органів Національної поліції.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 4 ст. 126 КУпАП обов`язковою умовою є наявність постанови суду, яка набрала законної сили, про позбавлення особи права на керування транспортними засобами.
Таким чином, колегія суддів вважає, що 25.08.2023 року позивач не мав права керування транспортними засобами, оскільки постановою Куликівського районного суду Чернігівської області від 13.02.2023 у справі № 737/46/23, яка набрала законної сили 23.02.2023, позивача позбавлено права керування транспортним засобом на один рік. З наведеного встановлено, що дії позивача мають склад правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КпАП України.   
Колегія суддів встановила, що на підтвердження факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення відповідачем надано відеозапис з нагрудної камери поліцейського.
Відеозаписом з нагрудної боді-камери № 472943 поліцейського встановлено, що 25.08.2023 під час патрулювання працівниками поліції у місті Харкові виявлений транспортний засіб Volkswagen Transporter, р.н. НОМЕР_1 , під керуванням позивача, який здійснював рух під час дії комендантської години. Під час спілкування з позивачем, перевірки документів водія, а також перевірки інформації в ІПНП «АРМОР», «НАІС ДДАІ» МВС України інспектором поліції встановлено факт позбавлення позивача права керування транспортними засобами строком на один рік на підставі постанови суду. Так як усні пояснення водія факту вчиненого правопорушення не спростовували, позивачу повідомлено, що за вказане правопорушення передбачена адміністративна відповідальність за ч. 4 ст. 126 КУпАП. Під час розгляду справи про адміністративне правопорушення позивачем будь-яких клопотань не заявлено. На 32 хв. відеозапису зафіксовано, що з твердженням поліцейського про позбавлення судом права керування транспортним засобом на 1 рік ОСОБА_1 погодився, що свідчить про його обізнаність про це судове рішення. 
Таким чином колегія суддів вважає, що позивач, знаючи про наявність рішення суду, яким його позбавлено права керування транспортним засобом, свідомо допустив порушення п. 2.1.а ПДР України, за що правомірно був притягнутий до адміністративної відповідальності.
З урахуванням вищенаведених обставин, суд враховує, що відповідачем було надано належні докази на підтвердження вчинення позивачем правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 126 КУпАП.
Крім того, з оскаржуваної постанови встановлено, що під час розгляду справи позивача було ознайомлено з правами, передбаченими ст. 268 КУпАП, про що мається відповідний підпис позивача в пункті «8» постанови. Будь-які заперечення позивача в оскаржуваній постанові щодо порушення його прав відсутні.
У відповідності до ч. 1 ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Таким чином, відеозапис з портативного автомобільного відеореєстратора є належним доказом у розумінні ст. 251 КУпАП. При цьому, інформація про технічний засіб, яким зафіксовано правопорушення, міститься в оскаржуваній постанові, що свідчить про допустимість такого доказу, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає необґрунтованим довід апеляційної скарги, що в постанові не зазначено жодного доказу, якими обґрунтовується рішення про накладення на позивача адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 126 КУпАП України. 
Довід апеляційної скарги стосовно того, що поліцейський повинен був перенести розгляд справи для отримання доказу, а саме постанови суду якою позивача позбавлено права керування транспортним засобом, колегія суддів не приймає, оскільки, як було зазначено вище, під час перевірки документів водія, інспектором патрульної поліції було здійснено перевірку інформації в ІПНП «АРМОР», «НАІС ДДАІ» МВС України, з якої було встановлено факт позбавлення позивача права керування транспортними засобами строком на один рік на підставі постанови суду, про підтверджується з відеозапису з нагрудної камери поліцейського. Крім того, ст. 258 КУпАП, визначено, що розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі на місці вчинення правопорушення, а тому у відповідача були відсутні підстави відкладення розгляду справи для отримання доказу.
Також колегія суддів не приймає довід апеляційної скарги що позивач є військовослужбовцем, маючи право пересуватися у комендантську годину, а тому були відсутні підстав для зупинення відповідачем транспортного засобу, яким керував позивач, та зазначає наступне.
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України від 24.02.2022 року № 2101-ІХ, в Україні введено воєнний стан із 24.02.2022 року, який діє на теперішній час.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» воєнний стан - це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень.
Визначення терміну комендантська година міститься у пункті 5 частини першої статті 8 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", а саме це заборона перебування у певний період доби на вулицях та в інших громадських місцях без спеціально виданих перепусток і посвідчень.
Постановою Кабінету Міністрів України від 29 грудня 2021 року за № 1455 затверджено Порядок встановлення особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або в окремих її місцевостях, де введено воєнний стан, який визначає процедуру встановлення заходів особливого режиму в`їзду і виїзду, обмеження свободи пересування громадян, іноземців та осіб без громадянства, а також руху транспортних засобів в Україні або її окремих місцевостях, де введено воєнний стан (далі - особливий режим), що здійснюються військовим командуванням разом з військовими адміністраціями (у разі їх утворення) самостійно або із залученням органів виконавчої влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування (далі Порядок №1455).
У відповідності до пункту 15 Порядку № 1455 патрулям на території, де встановлено особливий режим, в установленому законодавством порядку надано право, зокрема перевіряти в осіб документи, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, та перепустки, а в разі їх відсутності - затримувати відповідних осіб та доставляти до органів або підрозділів Національної поліції для встановлення особи; у разі потреби проводити огляд речей, транспортних засобів, багажу та вантажів, які перевозяться зазначеними особами.
Колегія суддів зазначає, що в умовах воєнного стану на територіях, де введено комендантську годину, потрібно неухильно дотримуватися встановлених обмежень та заборон.
З матеріалів справи встановлено, що позивач керував автомобілем під час дії комендантської години, що було підставою для зупинення працівниками поліції транспортного засобу, а тому колегія суддів вважає, що зупинка транспортного засобу працівниками поліції з метою перевірки документів водія та його автомобіля є правомірною.
Враховуючи викладене, колегія суддів зазначає, що постанова від 25.08.2023 ЕАТ № 7594444 є законною та обґрунтованою, прийнятою на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законодавством України, з урахуванням усіх обставин, що мають значення для справи, а отже судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, тому підстави для скасування рішення суду відсутні.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справ.
Згідно п.1 ч.1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті постанови Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 року у справі № 953/8228/23 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 271, 272, 286, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Харкова від 19.01.2024 року по справі № 953/8228/23  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та відповідно до ч. 3 ст. 272 КАС України оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя 		О.М. Мінаєва	
Судді	   	В.А. Калиновський    З.О. Кононенко