ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 травня 2024 року	Львів	Справа № 380/2130/23 пров. № А/857/1908/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді:                               Гуляка В.В. 
суддів:                                                    Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року  (суддя – Сидор Н.Т., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/2130/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, 
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                            встановив:  

У січні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідачів ГУ ПФУ у Львівській області (далі – відповідач-1), Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві (далі – відповідач-2), в якому з урахуванням уточнень, просила: 1) визнати протиправним та скасувати рішення відповідача-2 від 13.12.2022 №133850012450 про відмову у призначенні позивачу пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”; 2) зобов`язати відповідача-1 призначити та виплачувати позивачу з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Відповідачі позову не визнали, в суді першої інстанції кожен подав свій відзив на позовну заяву, у яких просили у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 14.12.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві від 13.12.2022 №133850012450 про відмову у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком із зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ. Стягнуто з державного бюджету за рахунок бюджетних асигнувань з кожного відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі по 536,80 гривень. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач-1 та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що оскаржене рішення суду підлягає скасуванню, як таке, що винесене з порушенням вимог статті 242 КАС України щодо законності та обґрунтованості судового рішення, підстави чого наведені в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що відповідно до наданих документів про стаж та даних з реєстру застрахованих осіб страховий стаж ОСОБА_1 складає 30 років 02 місяці 27 днів. До страхового стажу не зараховано період з 12.02.1990 по 22.02.1990, оскільки дата звільнення та дата наказу про звільнення містять виправлення. Відтак, правові підстави для призначення ОСОБА_1 пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" відсутні. За результатом розгляду заяви ОСОБА_1 та долучених до цієї заяви документів, Головним управлінням Пенсійного фонду України у місті Києві правомірно прийнято рішення №133850012450 від 13.12.2022 про відмову у призначенні пенсії за віком, оскільки не підтверджено проживання (робота) станом на 01.01.1993 не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення. Тому вважає апелянт помилковим висновок суду першої інстанції про протиправність дій органів Пенсійного фонду щодо відмови позивачу у призначенні пенсії. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
Позивач подала відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що судом прийнято рішення з повним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, правильним дослідженням і оцінкою доказів та вірним визначенням відповідно до встановлених судом обставин правовідносин. Доводи відповідача є необґрунтованими та безпідставними. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду - без змін. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно задоволити частково. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1900 рр. категорії 3 серія Б №125732 (а.с. 7, 9). 
08.12.2022 позивач звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із заниженням пенсійного віку відповідно до Закону України “Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи”. 
Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві 13.12.2022 прийняло рішення №133850012450, яким у призначенні пенсії відмовлено у зв`язку із не підтвердженням проживання (роботи) станом на 01.01.1993 не менше 3 років у зоні гарантованого добровільного відселення (а.с. 10, 54). 
Не погоджуючись з таким рішенням органу Пенсійного фонду, позивач звернулася до суду з даним позовом. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” від 09.07.2003 №1058-VI (далі Закон №1058-VI), особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. 
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року - не менше 25 років; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - не менше 26 років; з 1 січня 2020 року по 31 грудня 2020 року - не менше 27 років; з 1 січня 2021 року по 31 грудня 2021 року - не менше 28 років; з 1 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року - не менше 29 років; з 1 січня 2023 року по 31 грудня 2023 року - не менше 30 років; з 1 січня 2024 року по 31 грудня 2024 року - не менше 31 року; з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років; з 1 січня 2026 року по 31 грудня 2026 року - не менше 33 років; з 1 січня 2027 року по 31 грудня 2027 року - не менше 34 років; починаючи з 1 січня 2028 року - не менше 35 років. 
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їхнього життя і здоров`я, створення єдиного порядку визначення категорії зон радіоактивного забруднення територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту населення визначені Законом України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» від 28 лютого 1991 року № 796-XII (далі - Закон № 796-XII). 
Відповідно до статті 55 Закону №796-XII, особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років, пенсії надаються зі зменшенням пенсійного віку на 2 роки, та додатково на 1 рік за кожні 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років. 
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період. 
Виходячи з аналізу цієї норми, право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку має особа, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи та яка проживала або працювала на забрудненій території з моменту аварії на ЧАЕС до 01.01.1993, а саме: - на території зони гарантованого добровільного відселення протягом не менше 3 років; - на території зони посиленого радіоекологічного контролю протягом не менше 4 років. 
При цьому, постійне проживання такої особи або постійна праця у таких зонах з моменту аварії (26.04.1986) по 31.07.1986 незалежно від часу проживання або роботи в цей період, дає особі право на призначення пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку: - у зоні гарантованого добровільного відселення - на 3 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 2 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 6 років; - у зоні посиленого радіоекологічного контролю - на 2 роки (початкова величина), а також додатково 1 рік за кожні 3 повні роки (з 26.04.1986 по 01.01.1993) проживання або роботи на такій території, але не більше 5 років. 
Відповідно до статті 15 Закону №796-XII, підставою для визначення статусу потерпілих від Чорнобильської катастрофи, які проживають або працюють на забруднених територіях, є довідка про період проживання, роботи на цих територіях. 
Видача довідок про період роботи (служби) по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, а також на територіях радіоактивного забруднення, про заробітну плату за цей період здійснюється підприємствами, установами та організаціями (військкоматами), а про період проживання на територіях радіоактивного забруднення, евакуацію, відселення, самостійне переселення - органами місцевого самоврядування. 
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 постанови правління Пенсійного фонду України затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 25 листопада 2005 року № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями); посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). 
Апеляційний суд встановив, що позивач має посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1900 рр. категорії 3 серія Б №125732, видане 12.11.1992 Херсонською обласною державною адміністрацією. 
До потерпілих від Чорнобильської катастрофи належать особи, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення - не менше трьох років (стаття 11 Закону №796-XII). 
Отже, відповідне посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1900 рр., засвідчує, що позивач станом на 1 січня 1993 року прожила або відпрацювала у цій зоні не менше трьох років. 
Крім того, на підтвердження факту проживання та праці на території гарантованого добровільного відселення (3 зона), позивач надала копію довідки від 19.12.2019 №232, видану виконавчим комітетом Коростенської міської ради, про період проживання на території, яка згідна Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), згідно з якою ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_1 з 01.03.1973 по 14.07.1987; копію  довідки від 20.04.2021 №955, виданої виконавчим комітетом Коростенської міської ради, про період проживання на території, яка згідно Постанови КМУ №106 від 23.07.1991 віднесена до зони гарантованого добровільного відселення (3 зона), згідно з якою ОСОБА_1 постійно проживала та була зареєстрована в АДРЕСА_2 з 14.07.1987 по 29.06.1989 (а.с. 13). 
Відповідно до постанови Кабінету Міністрів Української РСР від 23.07.1991 №106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи», м. Коростень, Коростенський район, Житомирська область відноситься до зони гарантованого добровільного відселення. 
Відмовляючи позивачу у призначенні пенсії за віком із застосуванням норм ст.55 Закону №796-XII, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві у рішенні №133850012450 від 13.12.2022 послалось на те, що згідно записів трудової книжки позивачка навчалась з 01.09.1984 по 25.02.1987 в Київському медичному училищі. 
При вирішення питання щодо наявності у позивача права на призначення пенсії за віком  із заниженням пенсійного віку відповідно до Закону №796-ХІІ відповідачем-2 враховано строк проживання та роботи в зоні гарантованого добровільного відселення, починаючи з 26.02.1987 (наступний день після завершення навчання позивачки в Київському медичному училищі). 
Проте така аргументація відповідача-2 у спірному рішенні суперечить тому, що позивачу Херсонською ОДА 12.11.1992 видано посвідчення (категорія 3) серія НОМЕР_1 як громадянці, яка постійно працює або проживає на території зони гарантованого добровільного відселення. Статус ОСОБА_1 як постраждалої внаслідок Чорнобильської катастрофи особи 3 категорії відповідачами не заперечувався. 
Відповідно до ч.3 ст.65 Закону №796-XII, посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" та "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи" є документами, що підтверджує статус громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та надає право користування пільгами, встановлені цим Законом. 
Згідно з п.6 Порядку видачі посвідчень особам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.08.1992 №501 (чинного на час видачі позивачу посвідчення, далі – Порядок №501), громадянам, які постійно проживають або постійно працюють на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали у цій зоні не менше чотирьох років, і віднесеним до категорії 4, видаються посвідчення коричневого кольору, серія В. 
У відповідності до п.10 Порядку №501, посвідчення видаються, зокрема, громадянам, які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються на території зони посиленого радіоекологічного контролю, за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 р. прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у цій зоні не менше чотирьох років, - на підставі довідки встановленого зразка (додаток № 7). 
Отже, єдиним документом, що підтверджує статус потерпілого від Чорнобильської катастрофи, учасника ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС та надає право користування пільгами, встановленими Законом №796-ХІІ, зокрема призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку, встановленого для одержання державних пенсій, є посвідчення "Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС" або "Потерпілий від Чорнобильської катастрофи". Різного роду довідки про період роботи (служби) у зоні відчуження, про евакуацію, відселення, самостійне переселення, про період проживання та роботи на забруднених територіях тощо є підставами для визначення в установленому порядку статусу учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС або потерпілих від Чорнобильської катастрофи. 
Тобто, видане позивачу посвідчення громадянина (громадянки), який (яка) постійно працювала чи працює, або проживає чи проживала у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення у 1986-1900 рр. категорії 3 серія Б №125732 підтверджує ту обставину, що позивач дійсно проживала чи постійно працювали у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року не менше 3 років, що підтверджує її право на зменшенням пенсійного віку на 3 роки для призначення пенсії відповідно до вимог ст.55 Закону №796-XII (на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років). 
Також позивачем були надані необхідні документи, які підтверджують право на додаткову пільгу - зниження додатково пенсійного віку на три роки, а саме: довідки від 19.12.2019 №232 та від 20.04.2021 №955, видані виконавчим комітетом Коростенської міської ради, підтверджується факт реєстрації та проживання позивача в м. Коростені Житомирської області, що є зоною гарантованого добровільного відселення. 
Суд зауважує, що факт проживання особи на території зони гарантованого добровільного відселення засвідчує виключно довідка органу державної влади чи органу місцевого самоврядування. 
Така позиція узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постановах від 27.03.2019 у справі №569/7589/17 (№14-560цс18), від 10.04.2019 у справі №162/760/17 (№14-550цс18). 
Аналогічну позицію підтримав Верховний Суд у постанові від 26.07.2023 у справі №460/2589/20. 
Тому правильно врахував суд першої інстанції, що дані трудової книжки не можуть спростувати факту постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення, так які такий факт підтверджено відповідними довідками органу місцевого самоврядування. 
Щодо підстави відмови відповідача-2 у призначенні позивачу спірної пенсії з підстав того, що до страхового стажу позивача не зараховано період з 12.02.1990 по 22.02.1990, оскільки дата звільнення та дата наказу про звільнення містять виправлення, то як вірно вказав суд першої інстанції, записи у трудову книжку вносяться відповідальним працівником підприємства, а не особисто позивачем. 
Суд зауважує, що працівник не відповідає за правильність записів у трудовій книжці та не повинен контролювати роботодавця щодо її заповнення. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у трудовій книжці. 
У свою чергу, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист. 
Трудовим законодавством України не передбачено обов`язку працівника здійснювати контроль за веденням обліку та заповнення роботодавцем, іншими органами трудової книжки, а тому працівник не може нести негативних наслідків порушення порядку заповнення його трудової книжки. 
Вирішуючи спірні правовідносини в сукупності встановлених обставин та наведеного правового регулювання колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції, що позивач має право на зменшення пенсійного віку на 4 років, як особа, яка постійно проживала (працювала) у зоні гарантованого добровільного відселення і станом на 01.01.1993 прожила у цій зоні не менше 3 років та достатній страховий стаж, зарахований відповідачем самостійно, у зв`язку з чим визнав спірне рішення ГУ ПФУ в м. Києві від 13.12.2022 №133850012450 протиправним і таким, що підлягає скасуванню. 
Відповідно до пунктів 1.6, 1.7 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 27.12.2005 за №1566/11846 (далі - Порядок №22-1), звернення за призначенням пенсії може здійснюватися в будь-який час після виникнення права на пенсію або не раніше ніж за місяць до досягнення пенсійного віку. Днем звернення за призначенням пенсії вважається день прийняття органом, що призначає пенсію, відповідної заяви. 
Згідно із підпунктом 2 пункту 2.1 Порядку №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком додаються такі документи: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637. 
Відповідно до підпункту 7 пункту 2.1 Порядку № 22-1, документами, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи є: документи про період (періоди) проживання (роботи) на територіях радіоактивного забруднення, видані органами місцевого самоврядування (підприємствами, установами, організаціями); посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи - за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»). 
Тобто, Порядок №22-1, передбачає вичерпний перелік документів, якими підтверджуються факти, від яких залежить виникнення, зміна  або припинення права громадян, що потерпіли від Чорнобильської катастрофи, на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку. 
Матеріалами справи підтверджено факт реєстрації та постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення понад 3 роки станом на 1 січня 1993 року, тому суд доходить висновку, що позивач має право на зменшення пенсійного віку, передбаченого ч. 1 ст. 26 Закону №1058-VI, на 4 роки (3 роки + додатково 1 рік за 2 роки проживання), що становить 56 років. 
Враховуючи наявність у ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , права на зменшення пенсійного віку на 4 років та достатнього страхового стажу, не передбачено альтернативних способів поведінки, дій, рішень суб`єкта владних повноважень, окрім як призначення позивачу пенсії за віком відповідно до ст.55 Закону №796-XII. 
Враховуючи приписи пункту 1 статті 45 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", оскільки позивач звернувся із заявою про призначення пільгової пенсії до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області 08.12.2022 року з доданими необхідними документами, які підтверджують право на призначення спірної пенсії, така пенсія має бути призначена з 06 січня 2023 року, тобто з дня що настає за днем досягнення пенсійного віку. 
Водночас, колегія суддів також враховує, що згідно із статтею 58 Закону №1058-IV Пенсійний фонд є органом, який призначає пенсії. Тим самим, Пенсійний фонд має виключну владну компетенцію в питаннях призначення/перерахунку пенсії, яка повинна реалізовуватись у визначений законодавством процесуальний спосіб (процедуру). 
Згідно з підпунктом 1 пункту 1 Положення про управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також про об`єднані управління, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 22 грудня 2014 року №28-2 (далі - Положення №28-2), управління Пенсійного фонду України в районах, містах, районах у містах, а також об`єднані управління є територіальними органами Пенсійного фонду України. 
Постановою правління Пенсійного фонду України від 16 грудня 2020 року №25-1 “Про затвердження змін до деяких постанов правління Пенсійного фонду України” (далі - Постанова № 25-1), зареєстрованою у Міністерстві юстиції України 16 березня 2021 за                          № 339/35961, передбачено опрацювання заяв про призначення/перерахунки пенсії бек-офісами територіальних органів Фонду в порядку черговості надходження таких заяв незалежно від місця подачі заяви та місця проживання пенсіонера. 
Відповідно пункту 4.2 розділу IV Постанови №25-1, після реєстрації заяви та сканування документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу. 
Рішення за результатами заяви підписується керівником органу, що призначає пенсію (іншою посадовою особою, визначеною відповідно до наказу керівника органу, що призначає пенсію, щодо розподілу обов`язків), та зберігається в електронній пенсійній справі особи. 
У розглядуваній справі судом встановлено, що заяву про призначення пенсії позивач подала за місцем проживання, тобто до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області. 
Подана заява відповідно до екстериторіальності розподілу єдиної черги завдань розглядалась Головним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві, яке прийняло рішення від 13.12.2022 №133850012450 про відмову у призначенні спірної пенсії. 
За таких обставин, з урахуванням повноважень Пенсійного органу на прийняття рішення про призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, з метою ефективного захисту порушеного права позивача, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне покласти на відповідача-2, який прийняв рішення за принципом екстериторіальності, що підлягає скасуванню, обов`язок призначити позивачу пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-XII. 
Однак, суд першої інстанції, приймаючим рішення зобов`язального характеру, помилково застосував норми матеріального права, зобов`язавши відповідача-1 призначити позивачу з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, а тому з урахуванням приписів статті 317 КАС України у вказаній частині рішення суду необхідно скасувати, а саме, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання відповідача-1 призначити позивачу з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ, і в цій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення позовних вимог, зобов`язавши відповідача-2 призначити позивачу з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ. 
Одночасно, відповідно до вимог статей 139, 322 ч.4 КАС України, на переконання колегії суддів, підлягають відшкодуванню понесені позивачем судові витрати у виді сплаченого судового збору за подання позовної заяви шляхом стягнення таких витрат в користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, який приймав оскаржуване рішення. 
Так, зі змісту позовної заяви видно, що позивач заявив вимогу немайнового характеру. 
Розмір відповідних судових витрат позивача в суді першої підтверджується наявною в матеріалах адміністративної справи квитанцією. 
Із врахуванням того, що позовні вимоги підлягають задоволено частково, в користь позивача слід стягнути з відповідача-2 сплачений судовий збір за подання адміністративного позову в сумі 536,80 грн.. 
В решта частині рішення суду першої інстанції винесено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, з повним встановленням обставин справи, і в цій частині рішення суду доводами апеляційної скарги не спростовано, а тому у вказаній частині немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд 

                                                               постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області – задоволити частково. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року в адміністративній справі №380/2130/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії – скасувати частково, а саме, в частині задоволення позовних вимог про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області призначити ОСОБА_1 з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ, та в частині стягнення за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області на користь ОСОБА_1 судового збору у розмірі 536,80 гривень, - і в цій частині прийняти нову постанову про часткове задоволення відповідних позовних вимог. 
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити ОСОБА_1 з 06.01.2023 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України “Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи” від 28.02.1991 №796-ХІІ. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (код ЄДРПОУ 26630891) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) судові витрати у виді судового збору в сумі 536,80 гривень. 
У решта частині рішення Львівського окружного адміністративного суду від 14 грудня 2023 року  в адміністративній справі №380/2130/23 – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.  

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль