КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 753/22772/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/7406/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Лужецька О.Р. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
17 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.
судді                                              Верланов С.М., Невідома Т.О.,
секретар                                        Цуран С.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Людвик Іриною Василівною, на ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна між подружжям,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2023 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до     ОСОБА_1 про поділ спільного майна між подружжям.
Позов обґрунтовано тим, що перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 було укладено договір інвестування від 27.05.2014 (квартира          АДРЕСА_1 ). Зазначена квартира була зареєстрована за відповідачем, однак, придбана вона була за спільні кошти подружжя.
Окрім зазначеного, за спільні кошти, також, було придбано автомобіль марки «Volkswager Goif Variant», 2015 року, автомобіль марки «Mitsubishi ASX», 2020 року, та мотоцикл марки «Forte FT200-23».
На думку позивача, оскільки зазначене майно було придбано за спільні кошти подружжя, тому воно є об`єктом права спільної сумісної власності і має бути поділено у рівних частинах між подружжям (а.с. 2-12).
Разом з позовною заявою, ОСОБА_2 подано заяву про забезпечення позову, у якій просив вжити заходів для забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1 (запис про право власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно № 18854512 від 01.02.2017, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 1163736580000), право власності на яку зареєстровано за ОСОБА_1 .
Заяву обґрунтовував тим, що за час перебування у шлюбі подружжям було придбано рухоме та нерухоме майно, яке зареєстровано за відповідачем. Предметом заяви про забезпечення позову є квартира АДРЕСА_1 .
Позивач вважає, що у зв`язку з тим, що у провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться цивільна справа № 756/12651/23 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, а 12.12.2023 суд першої інстанції прийме рішення про розірвання шлюбу, тому після розірвання шлюбу, ОСОБА_1 зможе безперешкодно відчужити зазначену квартиру, що позбавить позивача можливості скористуватись своїм правом власності на частку у спірній квартирі (а.с. 37-42).
Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.01.2024 заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна між подружжям задоволено. Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_1 на праві власності (а.с. 55-57).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким відмовити ОСОБА_2 у задоволенні заяви про забезпечення позову. Вказує, що звертаючись до суду з заявою про забезпечення позову, позивач свідомо ввів суд в оману, замовчуючи ту обставину, що 29.10.2018 між сторонами було укладено шлюбний договір, який посвідчений ПН КМНО ОСОБА_3 , та зареєстрований у реєстрі за № 2525. У пункті 5 зазначеного договору вказано, що спірна квартира набута дружиною за кошти, які належали особисто дружині, а п. 7 договору визначено, що у випадку розірвання шлюбу всі об`єкти нерухомого та рухомого майна, що належать чоловіку або дружині, вважаються особистою приватною власністю того з подружжя на чиє ім`я таке майно придбане або набуте (а.с. 64-70).
Відзиву від позивача не надходило.
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_4 підтримала подану апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просила її задовольнити.
Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Суд апеляційної інстанції визнав за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явились, оскільки їх неявка не перешкоджає апеляційному розгляду справи (ч. 2 ст. 372 ЦПК України).
Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Відповідно до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
У відповідності до положень п. 2 ч. 1 ст. 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову є забороною вчиняти певні дії.
Згідно із ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може призвести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті.
Мета забезпечення позову - це хоча і негайні, проте тимчасові заходи, направлені на недопущення утруднення чи неможливості виконання судового акта, а також убезпечення від спричинення значної шкоди позивачу.
При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.
Із матеріалів справи вбачається, що спір у цій справі виник щодо квартири, яка була придбана у період перебування сторін у шлюбі.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач зазначає, що після розірвання шлюбу між подружжям, відповідач не буде мати обмежень щодо розпорядження спірною квартирою, яка зареєстрована на її ім`я.
Отже, із матеріалів справи вбачається, що у разі реалізації відповідачем свого права на розпорядження спірною квартирою, позивач не зможе скористуватись своїм правом власності на частку в спірній квартирі, у разі задоволення позовних вимог у майбутньому.
Таким чином, наведені позивачем обставини свідчать про наявність реальної загрози настання обставин, які можуть унеможливити ефективне поновлення його порушеного права спільноївласності, за захистом якого він звернувся до суду, що відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України є підставою для вжиття заходів забезпечення його позову.
З огляду на предмет та підстави позову, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що з наведених у заяві про вжиття заходів забезпечення позову фактів та обґрунтувань вбачається, що заявлений позивачем захід забезпечення позову шляхом накладення арешту взаємопов`язаний з предметом спору, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача за захистом яких він звернувся до суду.
Окрім того, слід звернути увагу на те, що забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення.
Посилання відповідача на наявність дошлюбного договору між подружжям, яким встановлено, що придбане рухоме та нерухоме, вважається особистою приватною власністю того з подружжя на чиє ім`я воно зареєстровано, не може бути підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову, оскільки наявність укладеного договору, його законність та чинність має бути предметом розгляду справи по суті спору.
Таким чином доводи, наведені в апеляційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду з їх оцінкою, а тому, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції всебічно і повно з`ясував обставини справи, дав об`єктивну оцінку зібраним і дослідженим доказам та обґрунтовано дійшов правильного висновку про задоволення заяви про забезпечення позову.
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду залишити без змін.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Людвик Іриною Василівною, залишити без задоволення.
Ухвалу Дарницького районного суду м. Києва від 01 січня 2024 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 18 квітня 2024 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  В.А. Нежура
 
Судді                                                                                            С.М. Верланов
 
                                                                                                       Т.О. Невідома