Справа № 303/8380/23

ПОСТАНОВА
 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

 

10.06.2024                 м. Ужгород

       Суддя Закарпатського апеляційного суду Бисага Т.Ю., за участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_1 , потерпілої –  ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні справу про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП за апеляційною скаргою адвоката Пензеника В.І. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2023 року,
                                        В С Т А Н О В И В:
Постановою судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2023 року, ОСОБА_1 (реєстраційний номер платника податків відсутній) визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 Кодексу України про адміністративні правопорушення, та застосовано відносно нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 10 (десяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 170 грн.
Стягнути з  ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір в сумі 536,80 грн.       
Відповідно до постанови суду, - 06 вересня 2023 року, близько 10 год. 10 хв., громадянин ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 порушив вимоги термінового заборонного припису серії АА № 245361 від 05.09.2022 року та вчинив діяння, передбачене п.п. 14 п. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а саме вчинив відносно своєї дружини, громадянки ОСОБА_2 , умисні дії психологічного характеру, що полягали у висловлюванні в її адресу нецензурної лайки, образ, залякувань, чим вчинив психологічне насильство. Дії правопорушника кваліфіковано за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
       Не погоджуючись з постановою суду, адвокат Пензеник В.І. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржувану постанову суду, а провадження у справі закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУПАП, у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 складу даного адміністративного правопорушення. Вважає оскаржувану постанову незаконною, оскільки суд неправильно, однобоко, не аргументовано мотивував своє рішення, а також допустив неправильність при застосуванні норм права. Зазначає, що судом не здійснено виклик особи, яка притягається до адміністративної відповідальності в судове засідання, в матеріалах справи взагалі відсутнє пояснення ОСОБА_1 , чим порушено його право на справедливий законний розгляд. Вважає, що в даному випадку суду, окрім протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, не надано жодного іншого доказу, який би підтверджував вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП. Враховуючи наведене, вважає, що у даній справі виникає обґрунтований сумнів у винуватості ОСОБА_1 у вчиненні зазначеного адміністративного правопорушення.
Щодо пропуску строку на апеляційне оскарження зазначає, що участі у судовому засіданні ОСОБА_1 не приймав, оскільки судом першої інстанції не був повідомлений про розгляд справи. Заява від 06.09.2023, яка міститься у матеріалах справи, яку нібито підписав ОСОБА_1 про розгляд справи без його участі, не написана ним власноручно, а заздалегідь була надрукованою. Копію оскаржуваної постанови отримав 16.09.2023 про що свідчить тренінг відстежень відправлень Укрпошти. Просить поновити строк на апеляційне оскарження.
Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , потерпілої ОСОБА_2 , вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 цього Кодексу. 
Як вбачається з матеріалів справи про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, її розгляд проведено судом першої інстанції без участі останнього, а дані про належне виконання судом першої інстанції вимог ст. 285 КУпАП у матеріалах справи відсутні, тому причини пропуску строку на подання апеляційної скарги визнаються поважними, у зв`язку з чим такий строк підлягає поновленню.
Статтями 251, 280 КУпАП визначено фактичні дані, обставини на основі яких, у визначеному законом порядку, орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суддя першої інстанції не забезпечив всебічного, повного та об`єктивного з`ясування обставини справи про адміністративне правопорушення, а його висновки не відповідають фактичним обставинам провадження з огляду на таке.
Як вбачається з оскаржуваної постанови, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, на підставі протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАБ №966922 від 06.09.2023; поясненням ОСОБА_2 від 06.09.2023; рапортом інспектора поліції.
Надаючи оцінку доказам, суд апеляційної інстанції вважає, що по суті вчиненого правопорушення вони є належними доказами, проте як кожен окремо, так і в сукупності є явно недостатніми, які б поза розумним сумнівом доводили винуватість ОСОБА_1 у вчиненні інкримінованого правопорушення.
Диспозиція ч. 1 ст. 173-2 КУпАП визначає, що вчинення насильства в сім`ї, - умисне вчинення будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходження корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї.
Об`єктивна сторона даного правопорушення виражається в умисному вчиненні будь-яких дій фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування фізичного насильства, що не завдало фізичного болю і не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконанні захисного припису особою, стосовно якої він винесений, непроходженні корекційної програми особою, яка вчинила насильство в сім`ї (матеріальний склад).
Відповідно до п. 14 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Для встановлення події правопорушення, зазначеного у ч. 1 ст.173-2 КУпАП, необхідно з`ясувати чи дійсно особа, яка притягується до адміністративної відповідальності, вчинила домашнє насильство.
З аналізу вищевказаних норм вбачається, що домашнє насильство, яке охоплюється диспозицією ч. 1 ст.173-2 КУпАП, має місце тоді, коли будь-які діяння фізичного, психологічного чи економічного характеру тягнуть за собою можливість настання чи настання шкоди фізичному або психічному здоров`ю потерпілого.
Таким чином, під домашнє насильство, зокрема психологічного характеру, яке утворює склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.173-2 КУпАП, підпадають лише такі діяння, якими цілеспрямовано та навмисно спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї.
Отже, самі по собі, зокрема, образи не формують собою домашнє насильство та утворюють склад адміністративного правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання (образи) спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Протокол серії ВАБ № 966922 від 06.09.2023, складений щодо ОСОБА_1 , не містить відомостей про наслідки, настання яких є обов`язковою умовою складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме висловлювання образливими словами, не утворюють склад адміністративного правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Ухвалюючи судове рішення про визнання ОСОБА_1 винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції дійшов висновку, що останній вчинив щодо ОСОБА_2 психологічне насильство, а саме – в її адресу висловлювався лайкою, образливими словами, залякуванням.
Однак, суд апеляційної інстанції не погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Так, із наявних у матеріалах справи доказів та пояснень учасників справи, наданих в суді апеляційної інстанції, відсутні достатні докази на підтвердження того, що ОСОБА_1 06 вересня 2023 року вчинив щодо ОСОБА_2 дії, що підпадають під визначення «психологічне насильство».
Беручи до уваги досліджені судом докази, суд не вбачає події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, оскільки належних, допустимих та достатніх доказів на підтвердження даних обставин суду не надано.
Таким чином, перелічені у оскаржуваній постанові документи не можуть бути визнані належними і достатніми доказами у справі з огляду на вимоги ст. 251 КУпАП.
Згідно ст. 62 Конституції України усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Разом з тим, апеляційний суд звертає увагу на заяву потерпілої ОСОБА_2 від 21.02.2024 в якій зазначено, що у зв`язку з примиренням вона просить не притягувати ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, оскільки не має до нього претензій, та просить закрити провадження по справі.
За наведених обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що постанова суду підлягає скасуванню, а провадження щодо ОСОБА_1 – закриттю на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в його діях події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
З цих підстав апеляційна скарга підлягає задоволенню.
Керуючись ст. 247,294 КУпАП, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Поновити адвокату Пензенику Віталію Івановичу в інтересах ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження судового рішення.

Апеляційну скаргу адвоката Пензеника Віталія Івановича в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Постанову судді Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 07 вересня 2023 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, скасувати.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо  ОСОБА_1 за ч. 1ст. 173-2 КУпАП закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст.247 КУпАП, у зв`язку відсутністю у його діях складу адміністративного правопорушення.
           Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.  

Суддя Т.Ю. Бисага