ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

06 червня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/9862/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Бишевської Н.А. (доповідач),
                               суддів:  Добродняк І.Ю., Семененка Я.В.,     
за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро
апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року 
у справі №280/9862/23 
за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький авіаційний ремонтний завод “МІГРЕМОНТ”  
до  Головного управління ДПС у Запорізькій області     
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення,- 

ВСТАНОВИВ:

24 листопада 2023 р.   Товариство з обмеженою відповідальністю “Запорізький авіаційний ремонтний завод “МІГРЕМОНТ” звернулось до суду з адміністративним позовом до   Головного управління ДПС у Запорізькій області   в якому просило: 
- визнати протиправним та скасувати у повному обсязі податкове повідомлення-рішення від 18.08.2023 № 3585/08010703,   прийняте Головним управлінням ДПС у Запорізькій області.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що відповідач за результатами проведеної перевірки дійшов хибних висновків про відсутність реального здійснення господарських операцій, та, відповідно, понесення витрат по господарським операціям з ТОВ «Тентлі». Також зазначав, що під час перевірки контролюючому органу надано всі первинні документи, які підтверджують фактичне виконання господарських операцій з вищевказаним контрагентом, проте вказані документи не   враховані  відповідачем при прийнятті оскаржуваного рішення. 
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 р. у справі № 280/9862/23 адміністративний позов   Товариства з обмеженою відповідальністю “Запорізький авіаційний ремонтний завод “МІГРЕМОНТ”  до  Головного управління ДПС у Запорізькій області      про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення - задоволено. 
Судом встановлено, що за результатами проведеної документальної виїзної позапланової перевірки  щодо дотримання вимог податкового законодавства при декларуванні бюджетного відшкодування ПДВ та від`ємного значення з ПДВ, податковим органом встановлено завищення позивачем суми бюджетного відшкодування.  За результатами висновків акту перевірки, відповідачем прийнято спірне ППР яким за завищення суми бюджетного відшкодування до Товариства застосовано штрафні санкції. Судом встановлено, що висновки контролюючого органу про завищення суми бюджетного відшкодування ґрунтуються на не підтвердженні реальності господарських операцій позивача з ТОВ «Тентлі», оскільки  за податковою інформацією неможливо прослідкувати ланцюг походження придбаного позивачем товару від вказаного контрагента. Дослідивши встановлені по справі обставини, суд дійшов висновку, що позивачем повно підтверджено факт придбання товару у ТОВ «Тентлі», надана первинна документація   підтверджує реальний характер господарської операції та правомірність відображення її результатів в бухгалтерському та податковому обліках. Судом зазначено, що добросовісний платник податків не може нести відповідальність за недотримання податкової дисципліни його контрагентом. Наведені висновки обумовили прийняття рішення про задоволення позову.
Не погодившись з  рішення суду,  Головним управлінням ДПС у Запорізькій області подано апеляційну скаргу, згідно якої особа, яка подає апеляційну скаргу просить скасувати  рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №280/9862/23, як таке що винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права. Вважає, що суд не надав належної оцінки тій обставини, що ТОВ «Тентлі» не може підтвердити джерела придбання товару, поставленого в подальшому на позивача. Крім того, скаржник вказує, що документи надані позивачем на підтвердження транспортування товару містять неточності, та згідно даних документів не можливо підтвердити походження товару саме від ТОВ «Тентлі». Наведені обставини, в сукупності свідчать про нереальний характер господарських операцій позивача з зазначеним контрагентом та відповідно протиправність формування податкового кредиту та бюджетного відшкодування в подальшому за даними відносинами.
Представниками сторін у судовому засіданні апеляційної інстанції  надано  пояснення щодо обставин по справі та підтримано правові позиції, викладені в матеріалах справи та запереченнях до неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги, внаслідок наступного.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного перегляду справи,  в період з 21.06.2023 по 11.07.2023 відповідачем проведено документальну позапланову невиїзну перевірку позивача щодо дотримання податкового законодавства при декларуванні за квітень 2023 року (№ 9115623024 від 18.05.2023) від`ємного значення з податку на додану вартість, у тому числі заявленого до відшкодування з бюджету, з урахуванням періодів декларування від`ємного значення та поданих уточнюючих розрахунків, про що складено акт від 18.07.2023 № 3596/08-01-07-03/07917635.
За результатами перевірки відповідачем сформовано висновки про порушення вимог п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3. ст. 198, п. 200.1, п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу України, оскільки ТОВ «ЗАРЗ «МіГремонт» завищено суму від`ємного значення, що зараховується до складу податкового кредиту наступного звітного (податкового) періоду (переноситься до рядка 16.1 декларації наступного звітного (податкового) періоду (р. 21) на суму 18 399 грн.
Підставою для прийняття оскаржуваного податкового повідомлення рішення став висновок контролюючого органу про не підтвердження реальності здійснення господарських операцій між позивачем та ТОВ «Тентлі» та як наслідок, про неправомірність показників бухгалтерського та податкового обліку по операціях з зазначеним контрагентом.
Не погодившись з висновками акту перевірки, позивач надав заперечення від 31.07.2023 № 12/1878, які  частково задоволені відповідачем в сумі 9 440 грн, а решта в сумі 8959 грн. залишена без змін (лист від 14.08.2023 № 106/08-01-07-03).
18.08.2023 відповідачем на підставі висновків акту перевірки та за результатами розгляду заперечень прийнято податкове повідомлення-рішення форми «В4» № 3585/08010703, яким зменшено розмір від`ємного значення ПДВ на суму 8 959 грн.
Не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом спірного податкового повідомлення - рішення, позивач оскаржив його в адміністративному порядку до ДПС України.
Рішенням ДПС України про результати розгляду скарги (вих. № 31478/6/99-00-06-01-04-06 від 20.10.2023) скаргу ТОВ «ЗАРЗ «МіГремонт» залишено без задоволення, а податкове повідомлення-рішення - без змін.
Позивач, не погодившись з правомірністю прийняття контролюючим органом оскаржуваного податкового повідомлення рішення, звернувся до суду.
Приймаючи рішення по   даній справі, суд першої інстанції, з огляду на  матеріали справи та  правові позиції сторін,  вказав, що матеріали даної справи не  містять аналізу  податкового органу  конкретних  обставин здійснення  господарських операцій  між позивачем  та його контрагентом, які свідчили б  про безтоварність  таких операцій.
Переглядаючи рішення суду першої інстанції  в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія    зазначає наступне.
В силу приписів п.п.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України податковий кредит - сума, на яку платник податку на додану вартість має право зменшити податкове зобов`язання звітного (податкового) періоду, визначена згідно з розділом V цього Кодексу.
Право на віднесення сум податку до податкового кредиту виникає у разі здійснення операцій з придбання або виготовлення товарів (у тому числі в разі їх ввезення на митну територію України) та послуг ("а" п.198.1 ст.198 ПК України).
Датою виникнення права платника податку на віднесення сум податку до податкового кредиту вважається дата тієї події, що відбулася раніше: дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг або дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною (п.198.2 ст.198 ПК України).
При цьому, податковий кредит в силу приписів п.198.3 ст.198 ПК України визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з, зокрема, придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку.
Право на нарахування податкового кредиту виникає незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду.
Не відносяться до податкового кредиту суми податку, сплаченого (нарахованого) у зв`язку з придбанням товарів/послуг, не підтверджені податковими накладними (або підтверджені податковими накладними, оформленими з порушенням вимог статті 201 цього Кодексу) чи не підтверджені митними деклараціями, іншими документами, передбаченими пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу (п. 198.6 ст. 198 ПК України).
Згідно п.201.1 ст.201 ПК України, на дату виникнення податкових зобов`язань платник податку зобов`язаний скласти податкову накладну в електронній формі з дотриманням умови щодо реєстрації у порядку, визначеному законодавством, електронного підпису уповноваженої платником особи та зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних у встановлений цим Кодексом термін.
Згідно до п.201.10 статті 201 Податкового кодексу України при здійсненні операцій з постачання товарів/послуг платник податку - продавець товарів/послуг зобов`язаний в установлені терміни скласти податкову накладну, зареєструвати її в Єдиному реєстрі податкових накладних та надати покупцю за його вимогою. Податкова накладна, складена та зареєстрована в Єдиному реєстрі податкових накладних платником податку, який здійснює операції з постачання товарів/послуг, є для покупця таких товарів/послуг підставою для нарахування сум податку, що відносяться до податкового кредиту.
Форма та порядок заповнення податкової накладної затверджуються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику (п. 201.2 ст.201 ПК України).
Податковим кодексом України визначено окремі випадки, за яких неможливе формування податкового кредиту, зокрема це відсутність зв`язку з господарською діяльністю, фіктивність операцій (відсутність поставок), відсутність податкової правосуб`єктності, відсутність на момент перевірки податкових накладних або видача їх особою, яка не є платником податку додану вартість. З огляду на  наявні матеріали справи, такі  випадки  відповідачем не підтверджуються.
Необхідною умовою для правомірності формування податкового кредиту є фактичне здійснення господарської операції платником податків.
З матеріалів справи судом встановлено, що контролюючий орган в акті перевірки навів зміст договору та специфікацій, укладених між підприємствами, зазначив зареєстровані податкові накладні, які включені до податкового кредиту квітня 2023, а також зазначив видаткові накладні, на підставі яких товар був оприбуткований, платіжне доручення, яким підтверджена оплата товару, сертифікати, що підтверджують якість отриманого товару, та документи ТОВ «Нова пошта», що підтверджують доставку товару.
Також в ході перевірки проведено інвентаризацію ТМЦ, які обліковуються на складах позивача. Інвентаризаційними описами підтверджено, що матеріальні запаси на складах знаходяться у наявності та відповідають бухгалтерському обліку. Надлишків та нестач матеріальних цінностей не виявлено.
Отже, надані до матеріалів справі первинні документи бухгалтерського обліку мають необхідні реквізити та у повній мірі відображають зміст проведених господарських операцій, що свідчить про наявність підстав для формування показників податкової звітності на підстави таких документів.
Фактичне здійснення господарської операції платником податків посвідчується, зокрема, належно оформленими податковими накладними та іншими первинними бухгалтерськими документами.
Дослідження наявних в матеріалах доказів, зазначив суд першої інстанції,  свідчить про те, що документи, на підставі яких позивач сформував податковий кредит, відповідають критеріям первинного документу, а відтак дії позивача щодо формування податкового кредиту є правомірними. Зазначене твердження доводами апеляційної скарги не спростовується.
З огляду на приписи положень пп.14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, суд наголошує, що обов`язковими ознаками господарської діяльності є здійснення її суб`єктами господарювання у сфері суспільного виробництва; спрямування її на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг. При цьому результати зазначеної діяльності продукція, роботи чи послуги мають вартісний характер і цінове вираження.
Даючи правову оцінку наведеним доказам, судова колегія  вважає, що ними підтверджується реальний характер господарських операцій позивача з його контрагентом, а відтак і правомірність формування позивачем податкового кредиту з податку на додану вартість.
Колегія   суддів звертає увагу на те, що норми податкового законодавства, не ставлять у залежність право платника податків на врахування витрат при визначенні оподатковуваного прибутку та право на податковий кредит від дотримання податкової дисципліни його контрагентом, якщо цей платник мав реальні витрати у зв`язку з фактичним придбанням товарів (робіт, послуг), призначених для використання у його господарській діяльності. 
На переконання судової колегії доводи контролюючого органу про не підтвердження постачання товару по ланцюгу постачання   є безпідставними, оскільки в даному випадку оцінка має надаватися взаємовідносинам між позивачем та ТОВ «Тентлі».
Позивач не може нести відповідальність у разі можливого порушення вимог чинного законодавства його контрагентами у попередніх етапах постачання товару.
Наявні в матеріалах справи первинні документи, з урахуванням співвідношення вчинених господарських операцій з видами господарської діяльності позивача, свідчать, що в результаті господарських операцій з ТОВ «Тентлі» у позивача відбулись зміни в структурі активів, зобов`язань та у власному капіталі, що спростовує висновки контролюючого органу про неотримання товарів послуг/послуг від ТОВ «Тентлі».
Контролюючим органом також не надано до матеріалів справи доказів на підтвердження визнання в судовому порядку угод між позивачем та ТОВ «Тентлі» не дійсними.
Суд  апеляційної інстанції зауважує, що у пункті 110 рішення у справі «Компанія «Вестберґа таксі Актіеболаґ» та Вуліч проти Швеції» Європейський Суд з прав людини визначив, що адміністративні суди, які розглядають скарги заявників стосовно рішень податкового управління, мають повну юрисдикцію у цих справах та повноваження скасувати оскаржені рішення. Справи мають бути розглянуті на підставі поданих доказів, а довести наявність підстав, передбачених відповідними законами, для призначення податкових штрафів має саме податкове управління.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України визначено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, судом встановлено, що при прийнятті оскаржуваного податкового повідомлення рішення відповідач діяв необґрунтовано, тобто без врахування всіх обставин, які мають значення при прийнятті рішення, у зв`язку з чим його рішення підлягає скасуванню, а позовні вимоги задоволенню.  Зазначений висновок суду   першої інстанції повно підтримується апеляційною інстанцією і   доводи апеляційної скарги  не можуть вплинути на  правильність  прийнятого судом рішення, у зв`язку з чим   апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 241-245, 250, 315, 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  Головного управління ДПС у Запорізькій області  - залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 29 лютого 2024 року у справі №280/9862/23  - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках  та строки передбачені ст.ст.328,329 КАС України. 
   
Головуючий - суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко