Номер провадження: 22-ц/813/2617/24 
Справа № 496/1841/13-ц
Головуючий у першій інстанції Драніков С. М.
Доповідач Таварткіладзе О. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.03.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Таварткіладзе О.М.,
суддів: Заїкіна А.П., Погорєлової С.О.,
за участю секретаря судового засідання: Трофименка О.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Какуши Олександра Олександровича на ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23 серпня 2023 року про видачу дубліката виконавчого листа по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
В С Т А Н О В И В:

У липні 2023 року ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулося до суду із заявою і просить видати дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 496/1841/2013, виданого 20.07.2015 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення солідарно з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 481432 грн та судових витрат по справі по 860 грн. з кожного, мотивуючи це тим, що 07.06.2013 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено. Вирішено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФ О380236, ЄДРПОУ 34047020, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором в сумі 481432,76 грн та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. 15.10.2014 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області скасовано вище зазначене заочне рішення. 05.12.2014 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області, по справі № 496/1841/13-ц, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 398-013/ФКВІП-08 від 20.06.2008 року відмовлено. Не погоджуючись з вказаним рішенням, ПАТ «Дельта Банк» подало апеляційну скаргу, та 28.04.2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області, по справі № 496/1841/13-ц, апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» до Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року задоволено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Встановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 481432 грн та судові витрати по справі по 860 грн на користь ПАТ «Дельта Банк». На підставі вищезазначеного рішення суду в липні 2015 року представнику ПАТ «Дельта Банк» були видані виконавчі листи, які пред`явлені до виконання. У зв`язку з укладенням 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» договору № 2292/К про відступлення прав вимоги, останній звернувся до суду із заявою про зміну сторони її правонаступником. Але 26.01.2021 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області в задоволенні заяви представника ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником по цивільній справі № 496/1841/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено. Не погоджуючись з вказаною ухвалою, ТОВ «Консалт Солюшенс» подало апеляційну скаргу, та постановою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року по вказаній цивільній справі було змінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс», у зв`язку з чим постала необхідність у зверненні із відповідними заявами про зупинення виконавчих дій до органів виконавчої служби. Однак, після звернення із заявою до Біляївського МВ ДВС в Одеській області, стало відомо про відсутність у віданні даного відділу матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 разом з виконавчим листом № 496/1841/2013, виданого Біляївським районним судом Одеської області у відношенні ОСОБА_1 . Проте, як зазначає заявник, до теперішнього часу виконавчий лист не знайдений, зазначений виконавчий лист виконаний не був.
Ухвалою Біляївського районного суду Одеської області від 23 серпня 2023 року заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс», заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Дельта Банк», ОСОБА_1 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про видачу дубліката виконавчого листа - задоволено. Видано Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28.04.2015 року, дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 496/1841/2013, виданого Біляївським районним судом Одеської області 20.07.2015 року, про стягнення солідарно, зокрема з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 481432 грн. та судових витрат по справі по 860 грн. з кожного.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 адвокат Какуша Олександр Олександрович подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23 серпня 2023 року скасувати, а заяву залишити без задоволення, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. 
У частині першій статті 130 ЦПК України зазначено, що у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки.
Аналіз частини шостої статті 128, частини першої статті 130 ЦПК України дає підстави для висновку, що судова повістка надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи лише у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси (Постанова Верховного Суду від 08.05.2023 року у справі № 201/9898/19).
У постанові Верховного Суду від 20 січня 2023 року у справі № 465/6147/18 сформульовано висновок про те, що якщо учасник надав суду електронну адресу (хоча міг цього і не робити), зазначивши її у заяві (скарзі), то потрібно припустити, що учасник справи бажає, принаймні не заперечує, щоб ці засоби комунікації використовувалися судом. Це, в свою чергу, покладає на учасника справи обов`язок отримувати повідомлення і відповідати на них. З огляду на це, суд, який комунікує з учасником за допомогою повідомлених ним засобів, діє правомірно і добросовісно. Тому потрібно виходити з «презумпції обізнаності»: особа, якій адресовано повідомлення суду через такі засоби комунікації, знає або принаймні повинна була дізнатися про повідомлення.
Будучи в розумінні ст. ст. 128, 130 ЦПК України належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання, призначене на 05.03.2024 року на 14-30 г. ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 не з`явились, про причини не явки не повідомили, заяв про відкладення судового засідання не подавали.
Від представника ОСОБА_1 адвоката Какуши О.О. надійшла заява про відкладення судового засідання у зв`язку з хворобою представника. При цьому будь-яких доказів звернення до лікаря та перебування у стані тимчасової непрацездатності представник до заяви не додав, із заявою про проведення розгляду справи в режимі відеоконференцзв`язку до апеляційного не звертався.
Відповідно до статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обставин, підстав для відкладення розгляду справи не має.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наведених у цій постанові підстав.
Відповідно до ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ч.1 п.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи заяву, видаючи Товариству з обмеженою відповідальністю «Консалт Солюшенс» на виконання рішення апеляційного суду Одеської області від 28.04.2015 року, дублікат виконавчого листа по цивільній справі № 496/1841/2013, виданого Біляївським районним судом Одеської області 20.07.2015 року, про стягнення солідарно, зокрема з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» 481432 грн. та судових витрат по справі по 860 грн. з кожного, суд першої інстанції виходив з її обгрунтованості та доведеності. 
Колегія суддів погоджується з такими висновками районного суду.
Судом встановлено, з матеріалів справи вбачається, що:
- 07.06.2013 року заочним рішенням Біляївського районного суду Одеської області позовну заяву ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ «Дельта Банк» (МФ О380236, ЄДРПОУ 34047020, р/р НОМЕР_2 ) заборгованість за кредитним договором в сумі 481432,76 грн. та судовий збір у розмірі 3441,00 грн. (том 1 а. с. 67-68);
- 15.10.2014 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області скасовано заочне рішення Біляївського районного суду Одеської області від 07.06.2013 року по цивільній справі за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором (том 1 а. с. 95);
- 05.12.2014 року рішенням Біляївського районного суду Одеської області, по справі № 496/1841/13-ц, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за Кредитним договором № 398-013/ФКВІП-08 від 20.06.2008 року відмовлено в повному обсязі (том 1 а. с. 107-108);
- 28.04.2015 року рішенням Апеляційного суду Одеської області, по справі № 496/1841/13-ц, апеляційну скаргу ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 05.12.2014 року скасовано і ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ «Дельта Банк» задоволено. Встановлено стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 481432 грн. та судові витрати по справі по 860 грн на користь ПАТ «Дельта Банк» (том.1 а. с. 164-166);
- на підставі вищезазначеного рішення суду в липні 2015 року представнику ПАТ «Дельта Банк» були видані виконавчі листи, які було пред`явлені до виконання;
- у зв`язку з укладенням 21.07.2020 року між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «Консалт Солюшенс» договору № 2292/К про відступлення прав вимоги, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Антиповою І.В. та зареєстрованим в реєстрі № 236, зокрема за кредитним договором № 398-013/ФКВІП-08 від 20.06.2008 року, іпотечним договором від 20.06.2008 року, за договорами поруки № 398-013/ZФПОР1-08, № 398-013/ZФПОР2-08 та № 398-013/ZФПОР3-08 від 20.06.2008 року, ТОВ «Консалт Солюшенс» звернулось до суду із заявою про зміну сторони її правонаступником (том 2 а. с.178-207);
- 26.01.2021 року ухвалою Біляївського районного суду Одеської області в задоволенні заяви представника ТОВ «Консалт Солюшенс» про заміну сторони її правонаступником по цивільній справі № 496/1841/13-ц за позовом ПАТ «Дельта Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовлено (том 2 а. с. 260-262);
- згідно з постановою Одеського апеляційного суду від 27.05.2021 року вищевказана ухвала скасована, замінено стягувача з ПАТ «Дельта Банк» на його правонаступника - ТОВ «Консалт Солюшенс» (том 3 а. с. 48-53); 
- згідно з даними офіційного сайту Автоматизованої системи виконавчих проваджень (www.asvpweb.rninjust.gov.ua) у відношенні боржника ОСОБА_1 відображається інформація щодо перебування на виконанні в Біляївському МВ ДВС ГТУЮ в Одеській області виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 496/1841/2013, виданого Біляївським районним судом Одеської області (том 4 а. с. 38);
- після звернення із заявою до Біляївського МВ ДВС в Одеській області, стало відомо про відсутність у віданні даного відділу матеріалів виконавчого провадження № НОМЕР_3 разом з виконавчим листом № 496/1841/2013, виданого Біляївським районним судом Одеської області у відношенні ОСОБА_1 ; 
- згідно з відповіддю Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 10.05.2023 року за вих. № 18330/03.2-07 вбачається, що, у Біляївському ВДВС перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 496/1841/2013, виданого 20.07.2015 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 482292,76 грн, яке постановою від 03.08.2017 року передане до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Згідно з відомостями системи, Другим Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області зареєстроване вказане виконавче провадження, однак, постанова про прийняття виконавчого провадження не виносилась. Згідно інформації Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 496/1841/2013, виданого 20.07.2015 року Біляївським районним судом Одеської області у відділі відсутні (том 4 а. с. 47-50).
Колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення (стаття 129 Конституції України).
Стаття 129-1 Конституції України визначає, що судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішенняу визначеному законом порядку.
Зазначене конституційне положення знайшло розвиток у частині першій статті 18 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Виконання судового рішення згідно з Рішенням Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013 є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.
Конституційний Суд України у Рішенні від 27 січня 2010 року № 3-рп/2010 у справі № 1-7/2010 за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положення пункту 18 частини першої статті 293 ЦПК України у взаємозв`язку зі статтею 129 Конституції України (про апеляційне оскарження ухвал суду) звертав увагу, що необґрунтована відмова у видачі дубліката виконавчого листа фактично унеможливлює виконання прийнятого судового рішення, яке набрало законної сили.
Відповідно до §§ 51-53 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України» від 15 жовтня 2009 року (заява № 40450/04) право на суд, захищене статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Ефективний доступ до суду включає право на виконання судового рішення без невиправданих затримок. У такому самому контексті відсутність у заявника можливості домогтися виконання судового рішення, винесеного на його користь, становить втручання у право на мирне володіння майном, як це передбачено першим реченням першого пункту статті 1 Першого протоколу. Відповідно необґрунтовано тривала затримка у виконанні обов`язкового для виконання судового рішення може становити порушення Конвенції. Обґрунтованість такої затримки має оцінюватися з урахуванням, зокрема, складності виконавчого провадження, поведінки самого заявника та компетентних органів, а також суми і характеру присудженого судом відшкодування. 
Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016 року № 1404-VIII визначено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Аналогічні положення були закріплені у статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV.
Передача виконавчих документів і виконавчих проваджень здійснюється в порядку, визначеному Міністерством юстиції України.
Відповідно до пункту 6 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 02 квітня 2012 № 512/5, виконавче провадження передається з одного органу державної виконавчої служби до іншого у разі, якщо місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходження його майна знаходиться на території, на яку поширюється компетенція іншого органу державної виконавчої служби. 
Згідно з пунктом 7 розділу V вказаної Інструкції передача виконавчих проваджень на виконання може здійснюватися у випадку, передбаченому абзацом другим пункту 6 цього розділу, - за рішенням державного виконавця, на виконанні у якого перебуває виконавче провадження. 
Пунктом 9 розділу V Інструкції з організації примусового виконання рішень, визначено, що про передачу виконавчого провадження іншому органу державної виконавчої служби або до виконавчої групи державний виконавець виносить відповідну постанову, яку разом з матеріалами виконавчого провадження не пізніше наступного робочого дня з дня її винесення надсилає до органу державної виконавчої служби, до якого передається виконавче провадження. Державний виконавець, якому передано виконавче провадження, не пізніше наступного робочого дня з дня надходження матеріалів виконавчого провадження зобов`язаний винести постанову про прийняття виконавчого провадження, яку надсилає сторонам виконавчого провадження.
Відповідно до статті 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.
Згідно з підпункту 17.4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у разі втрати виконавчого документа суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, незалежно від того, суд якої інстанції видав виконавчий документ, може видати його дублікат, якщо стягувач або державний виконавець, приватний виконавець звернувся із заявою про це до закінчення строку, встановленого для пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Право виконавця на звернення до суду із заявою про видачу дубліката виконавчого документа передбачено пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження».
У пунктах 44-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року в справі № 2-836/11 (провадження № 14-308цс19) зроблено висновок, що стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, Якщо строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання не сплив або суд його поновив, то заява про видачу дубліката цього документа, який втрачений, вважається поданою у межах встановленого для пред`явлення його до виконання строку. Натомість, коли строк для пред`явлення виконавчого документа до виконання сплив, і суд його не поновив, то за результатами розгляду заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа суд відмовляє у задоволенні цієї заяви».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першоїсудової палати Касаційного цивільного суду від 06 листопада 2019 року в справі № 2-1053/10 (провадження № 61-18169св18) зроблено висновок про те, що оригінал виконавчого листа вважається втраченим, коли його загублено, викрадено, знищено або істотно пошкоджено, що унеможливлює його виконання. Дублікат виконавчого листа видається на підставі матеріалів справи та судового рішення, заяким був виданий втрачений виконавчий лист
Статтею 12 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Цей строк встановлюється з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Передача виконавчого провадження з одного органу державної виконавчої служби до іншого не впливає на обчислення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Факт втрати виконавчого листа є свідченням неможливості виконання рішення суду, а обставини, за яких це сталось, не можуть негативно впливати на права стягувача. Відсутність виконавчого листа, своєчасно пред`явленого стягувачам, перешкоджає виконанню рішення суду та порушує його права.
На відміну від остаточного закінчення виконавчого провадження чи повернення виконавчого документа стягувачу, при зміні органу державної виконавчої служби чи його компетенції, передачі матеріалів виконавчого провадження до іншого органу ДВС стадія виконання судового рішення не припиняється і не переривається, отже правила частин п`ятої та шостої статті 12 Закону України «Про виконавче провадження» (частини третьої статті 23 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV)не застосовуються.
Аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду від 08.03.2023 року у справі № 2-2236/12, яка враховується судом апеляційної інстанції при перегляді справи в апеляційному порядку. 
Встановивши, що:
- у Біляївському ВДВС перебувало виконавче провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 496/1841/2013, виданого 20.07.2015 року Біляївським районним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» грошових коштів у розмірі 482292,76 грн, яке постановою від 03.08.2017 року передане до Другого Приморського відділу державної виконавчої служби міста Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області;
- згідно з відомостями системи, Другим Приморським відділом державної виконавчої служби міста Одеса ГТУЮ в Одеській області зареєстроване вказане виконавче провадження, однак, постанова про прийняття виконавчого провадження не виносилась;
- згідно з інформацією Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), матеріали виконавчого провадження № НОМЕР_3 з примусового виконання виконавчого листа № 496/1841/2013, виданого 20.07.2015 року Біляївським районним судом Одеської області у відділі відсутні,
суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення заяви про видачу дубліката втраченого виконавчого документа.
Доводи апеляційної скарги зведені лише до незгоди з висновком районного суду без наведення будь-яких обставин, які б ставили під сумнів набутий судом висновок або свідчили б про невірну оцінку судом доказів, які надані сторонами та невірне застосування законодавства, яке регулює спірні правовідносини. 
У Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, серед іншого (пункти 32-41), звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; для цього потрібно логічно структурувати рішення і викласти його в чіткому стилі, доступному для кожного; судові рішення повинні, у принципі, бути обґрунтованим; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на аргументи сторін та доречні доводи, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Зазначений Висновок також звертає увагу на те, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ      від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду першої інстанції - без змін. 
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 383 ЦПК України, Одеський апеляційний суд -
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  адвоката Какуши Олександра Олександровича - залишити без задоволення.
Ухвалу Біляївського районного суду Одеської області від 23 серпня 2023 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений: 02.04.2024 року.

Головуючий:                                                 О.М. Таварткіладзе

Судді:                                                         А.П. Заїкін

                                                               С.О. Погорєлова