Номер провадження: 22-ц/813/4278/24 
Справа № 947/29352/23
Головуючий у першій інстанції Калініченко Л.В.
Доповідач Дришлюк А. І.
Категорія: 47

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.04.2024 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Громіка Р.Д., Сегеди С.М.,
при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

14 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу, в якому просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 26 березня 2021 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №501 від 26 березня 2021 року. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, спільних неповнолітніх дітей не мають. Однак, на цей час подружні стосунки між ними не підтримуються, у них з відповідачем різні характери, погляди на життя, примирення між ними неможливе, шлюб має формальний характер, що стало підставою для звернення позивачки до суду з цим позовом (а.с. 1-14).
07 грудня 2023 року рішенням Київського районного суду м. Одеси вирішено позов ОСОБА_2 задовольнити;
розірвати шлюб між громадянином України – ОСОБА_1 та громадянкою України – ОСОБА_3 , зареєстрований 26 березня 2021 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), актовий запис №501 від 26 березня 2021 року;
позивачці ОСОБА_2 відновити дошлюбне прізвище « ОСОБА_4 »;
стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_5 у відшкодування витрат зі сплати судового збору – 1073 гривні 60 копійок (а.с. 40-42).
07 лютого 2024 року канцелярією Одеського апеляційного суду зареєстровано апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року. Апелянт не погоджується із оскаржуваним рішенням, вважає його необґрунтованим та постановленим із порушенням принципу всебічного розгляду справи. Так, апелянт зазначає, що звернення його дружини із позовом до суду про розірвання шлюбу було поспішним та здійсненим на емоціях. Апелянт повідомляє, що на даний час намагається врегулювати спір з позивачкою мирним шляхом та зберегти сімейні відносини. Апелянт вважає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив йому у задоволенні клопотання про надання сторонам строку для примирення. Також, на думку апелянта, суд першої інстанції формально поставився до розгляду питання про розірвання шлюбу між сторонами та не вжив достатніх заходів для примирення сторін. Тому, апелянт просить скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову (а.с. 46-47).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 09.02.2024 апеляційна скарга була залишена без руху в зв`язку з несплатою судового збору (а.с. 51-53).
01.03.2024 на виконання вказаної ухвали апелянтом була надіслана квитанція про сплату судового збору разом з заявою, в якій апелянт повідомив, що на час пред`явлення позову до суду та ухвалення рішення про розірвання шлюбу позивачка була вагітна, разом з тим вказані обставини були невідомі суду першої інстанції (а.с. 59-60).
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_6 заперечувала проти задоволення апеляційної скарги та зазначила, що позивачка не має наміру на примирення з відповідачем та змінила своє прізвище на дошлюбне - ОСОБА_4 . Представник апелянта ОСОБА_7 підтримав апеляційну скаргу та просив скасувати оскаржуване рішення суду першої інстанції.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, дослідивши матеріали цивільної справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до пояснень позивача вільна згода на перебування в шлюбі відсутня. Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком. Докази на підтвердження того, що протягом строку з дня відкриття провадження по справі по день судового засідання, тобто впродовж майже трьох місяців, відповідачем вживались заходи щодо примирення між подружжям, в матеріалах справи відсутні.
Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до навіть формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах.
Так, суд дійшов висновку, що сім`я розпалася остаточно, шлюб носить формальний характер, подружні стосунки між сторонами не підтримуються, подальше сумісне проживання суперечить інтересам позивача, а тому позов ОСОБА_2 про розірвання шлюбу підлягає задоволенню.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Фактичні обставини справи та оцінка апеляційного суду
26 березня 2021 року Приморським районним у місті Одесі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) зареєстровано шлюб між громадянином України ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянкою України, про що 26.03.2021 року складено відповідний актовий запис №501. Під час реєстрації шлюбу ОСОБА_8 змінила прізвище на « ОСОБА_9 ».
14 вересня 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом про розірвання шлюбу.
Стаття 51 Конституції України встановлює, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.
Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.
Принцип добровільності шлюбу передбачає як право на шлюб, так і право на розірвання шлюбу, що усуває порушення прав людини та випадків можливої дискримінації.
Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.
Відповідно до ст. 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
В процесі розгляду справи мають бути встановлені істотні обставини, що мають значення для справи: взаємини подружжя, підстави для звернення до суду з відповідними вимогами, особа позивача та відповідача, причини для розірвання шлюбу, можливість примирення, за результатами дослідження чого суд має з`ясувати чи буде збереження шлюбу та подальше спільне життя суперечити інтересами подружжя.
За обставинами даної справи та як правильно було встановлено судом першої інстанції в процесі розгляду справи, вільна згода позивача на перебування в шлюбі відсутня. Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції сторона позивача наполягала на задоволенні позову про розірвання шлюбу та категорично заперечувала можливість примирення сторін. 
Окрім того, в суді першої інстанції представник позивача щодо заявленого клопотання представника відповідача про надання строку для примирення пояснила, що категорично заперечує проти таких заходів суду спрямованих для примирення сторін. Також представник позивача підтвердила, що позивачка наразі має інші стосунки з іншим чоловіком. Вказані обставини не спростовувалися в суді апеляційної інстанції.
Крім іншого, як доказ відсутності наміру щодо примирення представник позивача подала до суду копію паспорту позивачки зі зміненим прізвищем « ОСОБА_4 ». 
Щодо посилань апелянта на вагітність позивачки під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Відповідно до ч. 2 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу не може бути пред`явлений протягом вагітності дружини та протягом одного року після народження дитини, крім випадків, коли один із подружжя вчинив протиправну поведінку, яка містить ознаки кримінального правопорушення, щодо другого з подружжя або дитини.
За ч. 3 цієї статті чоловік, дружина мають право пред`явити позов про розірвання шлюбу протягом вагітності дружини, якщо батьківство зачатої дитини визнане іншою особою.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що обставина вагітності позивачки не була відома ані під час розгляду справи в суді першої інстанції, ані на момент подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції. Вказані обставини були повідомлені апелянтом разом з заявою про усунення недоліків апеляційної скарги (а.с. 59). Представник позивача в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції повідомила про наявність спору щодо батьківства ОСОБА_1 . 
З врахуванням процесуальної ситуації, яка склалась, зокрема знаходження факту народження дитини поза межами предмету дослідження в суді першої інстанції внаслідок помилки сторони та/або зловживання процесуальними правами та повідомлення про це лише в суді апеляційної інстанції з врахуванням домінанту конвенційного положення про неможливість примушення сторони до шлюбу, апеляційний суд відхиляє відповідний довід апеляційної скарги. 
Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги не спростували правильних висновків суду першої інстанції, апеляційний суд на підставі ст. 375 ЦПК України, відхиляє апеляційну скаргу та залишає рішення суду першої інстанції без змін.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Київського районного суду м. Одеси від 07 грудня 2023 року – залишити без змін.

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк

С.М. Сегеда

Р.Д. Громік

Повний текст цієї постанови складений 29 квітня 2024 року.

Суддя Одеського апеляційного суду                                 А.І. Дришлюк