ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 червня 2024 року	Львів	Справа № 140/33954/23 пров. № А/857/10012/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

Головуючого судді:                                               Гудима Л.Я.,
суддів:                                                               Качмара В.Я., Кузьмича С.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року, головуючий суддя – Сорока Ю.Ю., ухвалене у м. Луцьк, у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - Міністерство оборони України, про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити дії,-

                                                     В С Т А Н О В И В:

В листопаді 2023 року позивач – ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ВЧ НОМЕР_1 , третя особа – МО України, в якому просив визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в сумі 100 000,00 грн. у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01.02.2023 року по 31.03.2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах; зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою КМУ від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в сумі 100000,00 грн. у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01.02.2023 року по 31.03.2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах.
В обґрунтування своїх позовних вимог посилався на те, що  виконуючи бойові завдання на підставі бойових розпоряджень, ОСОБА_1 протягом лютого - березня 2023 року фактично приймав участь у заходах з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, а тому має право на отримання збільшеної додаткової винагороди до 100 000 грн. відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, однак Військовою частиною НОМЕР_1 збільшена додаткова винагорода протиправно не нараховувалася та не виплачувалася. Відповідно до вимог чинного законодавства, ОСОБА_2 , як начальником медичної служби в/ч, у лютому та березні 2023 року на ім`я командира ВЧ НОМЕР_1 було подано рапорти про виплату військовослужбовцям медичної служби ВЧ НОМЕР_1 додаткової винагороди за лютий та березень 2023 року відповідно до вимог пункту 2 розділу XXXIV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260. У бойовому розпорядженні командира 111обрТрО №8/1205/дск та рапортах ОСОБА_2 конкретно вказані поіменні списки військовослужбовців, які брали участь у виконанні бойових завдань згідно конкретних бойових розпоряджень, серед яких вказано і старшого сержанта ОСОБА_1 . Вважаючи таку бездіяльність відповідача протиправною, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо не нарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, передбаченої Постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в сумі до 100 000 грн у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 10.02.2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах; зобов`язано військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” в сумі до 100 000 грн у зв`язку з безпосередньою участю у бойових діях та забезпеченням здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 10.02.2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, ВЧ НОМЕР_1 оскаржила його в апеляційному порядку, яка, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими, порушення судом норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою в задоволенні адміністративного позову відмовити. 
Свою апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №8/1205/дск від 10.02.2023 року, на яке посилається позивач було видано 10.02.2023 року, та не містить будь-яких посилань на виконання позивачем завдань, перебуваючи в зоні бойових дій з 01.02.2023 року по 30.03.2023 року, а лише визначає завдання, яке було визначено командиром. В період з 01.02.2023 року по 31.03.2023 року відсутнє будь-яке підтвердження про виконання бойових (спеціальних) завдань позивачем, знаходячись в зоні воєнних (бойових) дій. Видання бойового розпорядження командиром військової частини НОМЕР_1 №8/1205/дск від 10.02.2023 року щодо здійснення завдань з медичного забезпечення підрозділів у визначеному районі оборони та рапорт начальника медичної служби з вимогою про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 грн військовослужбовцям медичної служби військової частини НОМЕР_1 , зміст якого не стосується виконання бойового розпорядження позивачем в зоні бойових дій не може вважатись достатніми підставами для нарахування та виплати позивачеві додаткової винагороди, збільшеної до 100 000 грн. за відсутності відповідного підтвердження перебування медичного персоналу медичних частин (зокрема, позивача) в районах ведення воєнних (бойових) дій та виконання зазначеного бойового розпорядження. Після отримання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №8/1205/дск від 10.02.2023 щодо здійснення завдань з медичного забезпечення підрозділів у визначеному районі оборони позивач був зобов`язаний виконати його та доповісти про виконання визначеного завдання командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові. Ані позивач, ані його командир жодної доповіді про виконання позивачем визначених бойових (спеціальних) завдань відповідно до бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №8/1205/дск в лютому-березні 2023 року саме у районах ведення воєнних (бойових), на яке посилається позивач, дій, не зробили. Записи в журналі бойових дій військової частини НОМЕР_1 , як і бойове донесення командира медичного підрозділу про виконання позивачем бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №8/1205/дск в лютому-березні 2023 року саме у районах ведення воєнних (бойових) дій також відсутні.
На підставі пункту 1 частини 1 статті 311 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла переконання, що подана апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 26.02.2022 року №39 ОСОБА_1 прийнятий на військову службу за мобілізацією до закінчення особливого періоду або до оголошення рішення про демобілізацію, але не менше одного місяця та зарахований до списків особового складу військової частини НОМЕР_1 на всі види забезпечення, призначено: Старшого сержанта запасу ОСОБА_1 , 1994 року народження, фельдшера медичного пункту, ВОС-879962А.
З 26.02.2022 року справи та посаду прийняв і приступив до виконання службових обов`язків.
Згідно витягу із бойового розпорядження від 10.02.2023 року №8/1205/дск з метою виконання завдань з медичного забезпечення підрозділів в зоні ведення бойових дій, фельдшеру медичного пункту управління обрТРО старшому сержанту ОСОБА_1 визначено бойове завдання: з моменту отримання розпорядження організувати та забезпечити роботу медичного пункту обрТРО для надання медичної допомоги військовослужбовцям в районі ведення бойових дій в зоні відповідальності обрТРО.
Позивач вважав, що перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів з 01.02.2023 року по 31.03.2023 року в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких заходах, має право на додаткову винагороду до 100 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану”, звернувся з даним позовом до суду.
Задовольняючи частково адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 має право на отримання додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 року №168 у розмірі до 100 000 грн пропорційно часу участі у воєнних (бойових) діях відповідно до бойового розпорядження від 10.02.2023 року №8/1205/дск.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи з огляду на наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 65 Конституції України встановлено, що захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України. Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Згідно з пунктом 20 частини 1 статті 106 Конституції України передбачено, що Президент України приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності (частина 1 статті 2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ).
Статтею 2 Закону № 2232-XII встановлено, що проходження військової служби здійснюється громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом.
Статтею 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 року за №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-ХІІ) визначено, що соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (статті 2 Закону №2011-ХІІ).
Згідно статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. До складу грошового забезпечення входять: - посадовий оклад, оклад за військовим званням; - щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); - одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 року «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (далі - державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, визначений Порядком виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України № 260 від 07.06.2018 року, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 року за №745/32197 (далі - Порядок № 260).
Згідно з пунктом 2 Порядку № 260 грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення. До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років. До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія. До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260 на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
У зв`язку із збройною агресією російської федерації проти України на підставі пропозиції Ради національної безпеки та оборони України відповідно до пункту 21 частини 1 статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» згідно з Указом Президента України в Україні введено воєнний стан, який триває дотепер.
На виконання Указів Президента України від 24.02.2022 № 64 «Про введення воєнного стану в Україні» та № 69 «Про загальну мобілізацію» Кабінет Міністрів України 28.02.2022 року прийняв постанову №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова № 168).
Відповідно до пункту 1 Постанови № 168 установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським, а також особам рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, які несуть службу в органах і установах зазначеної Служби в межах територіальних громад, які розташовані в районі проведення воєнних (бойових) дій або перебувають в тимчасовій окупації, оточенні (блокуванні), виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць (крім осіб рядового і начальницького складу Державної кримінально-виконавчої служби, яким така винагорода виплачується пропорційно часу проходження служби в розрахунку на місяць), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до пункту 2-1 Постанови №168 порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
Як слідує з матеріалів справи, згідно із наданого відповідачем витягу із бойового розпорядження від 10.02.2023 року №8/1205/дск бойове завдання: з метою виконання завдань з медичного забезпечення підрозділів в зоні ведення бойових дій, фельдшеру медичного пункту управління обрТРО старшому сержанту ОСОБА_1 визначено бойове завдання: з моменту отримання розпорядження організувати та забезпечити роботу медичного пункту обрТРО для надання медичної допомоги військовослужбовцям в районі ведення бойових дій в зоні відповідальності обрТРО.
Таким чином, вказане бойове розпорядження є доказом залучення позивача до виконання завдань, а саме: забезпечення надання медичної допомоги військовослужбовцям у районах ведення воєнних (бойових) дій медичним персоналом.
Відтак, право на нарахування та виплату додаткової винагороди згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 виникло у позивача з 10.02.2023 року пропорційно часу участі у воєнних (бойових) діях.
Відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 21.11.2018 по справі №824/166/15-а, держава не може відмовляти у здійсненні особі певних виплат у разі чинності законодавчої норми, яка їх передбачає та відповідності особи умовам, що ставляться для їх отримання.
Колегія суддів звертає увагу, що станом на момент виникнення спірних правовідносин у цій частині, жодна норма чинного законодавства не передбачала права Міністра обмежувати виплати такої додаткової винагороди, або встановлювати додаткові передумови для її виплати.
Позивач (як і інші громадяни України, що перебували або перебувають в зоні ведення бойових дій з 24.02.2022 року) як громадянин України, добросовісно виконуючи свій обов`язок, передбачений ст.65 Конституції України, має безумовне право згідно з вищими законодавчими актами на отримання грошової винагороди, передбаченої Постановою №168, і жодні рішення Міністра чи МОУ, не можуть бути перешкодою для реалізації особою, яка здійснює захист незалежності та територіальної цілісності України, права на отримання такої виплати.
У даному випадку саме на органи МОУ та ЗСУ, в яких проходить службу особа, яка відправляється на бойові завдання, покладається обов`язок належним чином фіксувати вихід на такі завдання, у документах встановленої форми і за першої необхідності належним чином забезпечувати захисників України такими документами за їх вимогами.
Відтак, колегія суддів вважає вірним висновок суду попередньої інстанції про те, що позовні вимоги є підставними та обґрунтованими, відтак підлягають задоволенню. 
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не знаходить і вважає, що апеляційну скаргу на нього слід залишити без задоволення.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд,-

                                                   П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а рішення Волинського окружного адміністративного суду від 21 березня 2024 року у справі №140/33954/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Л. Я. Гудим 	
судді	 	В. Я. Качмар 	
 	 	С. М. Кузьмич