ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 199/9861/22
провадження № 51-6979 км 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючої                                                 ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
захисників                                                  ОСОБА_5 , ОСОБА_6 (у режимі
відеоконференції),
засудженого                                              ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),
прокурора                                                   ОСОБА_8 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційні скарги захисника ОСОБА_6 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_7 , та захисника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_9 , на вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року щодо
ОСОБА_7 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_1 ), та
ОСОБА_9 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , уродженця м. Дніпропетровська, жителя АДРЕСА_2 ),
засуджених за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі - КК).
Змістоскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
1. За вироком Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року, залишеним без зміни ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року, засуджено за ч. 4 ст. 186 КК ОСОБА_7 - до покарання у виді позбавлення волі на строк 8 років,   ОСОБА_9 - до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років.
2. Вирішено питання щодо речових доказів у провадженні.
3. ОСОБА_7 і ОСОБА_9 визнано винуватими у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану.
4. За обставин, детально викладених у вироку,  ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , достовірно знаючи про введення в Україні воєнного стану, приблизно о 18 год. 25 хв. йшли по вул. Передовій в м. Дніпрі, де побачили, що їм на зустріч йде ОСОБА_10 . В цей час, ОСОБА_7 запропонував ОСОБА_9 здійснити відкрите викрадення чужого майна (грабіж), поєднаний із застосуванням насильства, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого, вчиненого за попередньою змовою групою осіб, в умовах воєнного стану, а саме: майна, яке при собі утримував потерпілий ОСОБА_10 , на що ОСОБА_9 дав добровільну згоду, тим самим вступив із ОСОБА_7 у попередню змову.
5. Реалізуючи спільний злочинний умисел, ОСОБА_7 14 листопада 2022 року приблизно о 18 год. 26 хв., перебуваючи разом із ОСОБА_9 на АДРЕСА_3 , діючи умисно з корисливих мотивів, підійшов упритул до ОСОБА_10 , потім правою рукою схопив останнього за шию, позбавивши його можливості вільно рухатися, тим самим подолав його змогу до можливого опору. Після цього, ОСОБА_7 почав тягнути потерпілого до пров. Покришкіна в м. Дніпрі, ОСОБА_9 йшов з іншого боку до будинку АДРЕСА_4 у цьому провулку, де ОСОБА_7 відпустив шию потерпілого.
6. Надалі ОСОБА_7 у той же час та місці, продовжуючи реалізовувати спільний злочинний умисел, перебуваючи безпосередньо поруч із потерпілим ОСОБА_10 , кулаком правої руки завдав не менше двох прямих ударів у ділянку обличчя з лівого боку останньому, в результаті чого потерпілий зігнувся та прикрив обличчя долонями. ОСОБА_9 також заподіяв менше двох ударів у ділянку обличчя потерпілого зліва. Унаслідок ударів потерпілий ОСОБА_10 не втримав рівноваги та впав обличчям на землю з висоти власного зросту. 
7. Не зупиняючись на досягнутому, ОСОБА_7 наказав потерпілому підвестися після чого кулаком правої руки завдав ще не менше чотирьох ударів у ділянку обличчя потерпілого ОСОБА_10 , унаслідок чого останній не втримав рівноваги і вдруге впав обличчям на землю з висоти власного зросту. Тоді ОСОБА_9 наблизився до ОСОБА_10 , дістав із зовнішньої верхньої лівої кишені куртки, в яку був одягнений потерпілий, грошові кошти в сумі 320 грн, тим самим відкрито їх викрав.
8. Далі ОСОБА_7 схопив обома руками дерев`яну палку, яка лежала поруч із потерпілим на землі, та заподіяв нею не менше трьох ударів по спині в ділянку попереку потерпілому. Потім ОСОБА_7 разом із ОСОБА_9 , утримуючи при собі 320 грн, які належать потерпілому, покинули місце вчинення злочину, розпорядившись викраденим на власний розсуд.
9. Відповідно доакта судово-медичного дослідження (обстеження) від 16 листопада 2022 року № 3223  та висновку експерта від 07 грудня 2022 року № 3438е  у ОСОБА_10 виявлено тілесні ушкодження, що належать до легких та які мають незначні скороминущі наслідки.
Таким чином, ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , діючи спільно, спричинили потерпілому ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 320 грн.
Вимоги та узагальнені доводи осіб, які подали касаційні скарги
10. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_5 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_9 та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
11. На обґрунтування своїх вимог зазначає, що під час винесення вироку суд не перевірив по суті доводів обвинувачених, не мотивував належним чином свого рішення, з порушенням статей 85, 94 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) використав недостовірні докази, не дослідив речових доказів у справі, а саме 320 грн, які є предметом злочину. 
12. Зазначає, що суд першої інстанції безпідставно послався на показання свідка ОСОБА_11 , який лише через місяць після події прийшов до слідчого і надав показання; викрадені у потерпілого кошти не були вилучені в жодного з обвинувачених; протокол впізнання складений із порушенням норм процесуального закону. Указує, що апеляційний суд залишив допущені недоліки поза увагою, а апеляційну скаргу сторони захисту про перекваліфікацію дій ОСОБА_9 на ч. 2 ст. 125 КК - без задоволення.
13. У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 , посилаючись на істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, порушує питання про скасування судових рішень щодо ОСОБА_7 та закриття кримінального провадження, оскільки не встановлено достатніх доказів для доведення винуватості особи в суді й вичерпанно можливості їх отримати. Зазначає, що протоколи пред`явлення потерпілому для впізнання  ОСОБА_7 і ОСОБА_9 є недопустимими доказами. Наголошує, що суд апеляційної інстанції не лише не надав оцінки доводам сторони захисту, а й використав докази, які не були предметом безпосереднього дослідження в суді.
Заперечень на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходило.
Позиції учасників судового провадження
14. Захисники просили касаційні скарги задовольнити. Прокурор заперечував щодо їх задоволення, а оскаржуване рішення просив залишити без зміни.
Мотиви Суду
15. Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи, наведені в касаційних скаргах, перевіривши матеріали кримінального провадження, колегія суддів дійшла таких висновків.
16. Відповідно до ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, правильність правової оцінки обставин і не уповноважений досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, яких не було встановлено в оскаржених судових рішеннях, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
17. Статтею 370 КПК передбачено, що судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
18. Як визначено положеннями ст. 438 КПК, підставами для скасування або зміни судового рішення судом касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення і особі засудженого. 
19. Отже, касаційний суд не перевіряє судових рішень у частині неповноти судового розгляду, а також невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження. Натомість зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції.
20. Разом із тим, як убачається з матеріалів кримінального провадження, висновок місцевого суду про винуватість  ОСОБА_7 і ОСОБА_9 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 186 КК, було зроблено на підставі об`єктивного з`ясування всіх обставин, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду з додержанням ст. 23 КПК й оціненими відповідно до ст. 94 цього Кодексу.
21. Такого висновку суд дійшов на підставі аналізу показань допитаних у судовому засіданні, зокрема: 
- потерпілого ОСОБА_10 , який детально повідомив деталі вчинення щодо нього злочину, а саме вказав, що ввечері у листопаді 2022 року він зустрів  ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які по черзі заподіяли йому удари, а потім ОСОБА_9 , за вказівкою ОСОБА_7 , забрав у нього з кишені гроші в розмірі 320 грн, після чого вони знову завдали йому ударів та відпустили. Згодом він упізнав винних і підтвердив у суді, що саме  ОСОБА_7 і ОСОБА_9 вчинили щодо нього злочин;
- свідка ОСОБА_11 , який повідомив, що був очевидцем події. У листопаді 2022 року він, йдучи по АДРЕСА_3 , почув крики та побачив, як двоє чоловіків били третього руками по обличчі, далі один із чоловіків витягнув гроші з кишені потерпілого, після чого його знову били палицею, а потім вони розійшлися. Свідок бачив, що в потерпілого було обличчя в крові. При цьому він описав, як виглядали особи, які вчинили злочин, у що вони були одягнені;
- свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 - поліцейських УПП в Дніпропетровській області, які повідомили що в листопаді 2022 року близько 19 год їх екіпаж отримав виклик про розбій. Реагуючи вони прибули за вказаною заявником адресою, до них вийшов потерпілий, він був у крові і повідомив про обставини вчиненого щодо нього злочину. Коли вони разом із потерпілим проїжджали біля зупинки громадського транспорту, там перебували двоє чоловіків, яких потерпілий упізнав як осіб, що на нього напали, в одного з них на взутті були свіжі краплі крові. Після чого поліцейські затримали цих осіб і викликали СОГ;
- свідка ОСОБА_14 , яка входила в групу слідчих ВП № 1 ДРУП ГУНП у Дніпропетровській області, що здійснювала досудове розслідування в зазначеному провадженні. Вона повідомила, що через якийсь час після початку досудового розслідування до її кабінету прибув ОСОБА_11 і повідомив, що володіє інформацією у кримінальному провадженні. Після того як він розповів про відомі йому обставини вчинення злочину, за його участю було проведено пред`явлення впізнання за фотознімками, під час чого свідок упізнав обвинувачених;
- інших свідків, зміст показань яких детально викладений у вироку.
Крім того, винуватість  ОСОБА_7 і ОСОБА_9 підтверджується фактичними даним, які містяться, зокрема: 
- у протоколах затримання осіб, підозрюваних у вчиненні кримінального правопорушення від 15 листопада 2022 року, згідно з якими ОСОБА_7 та ОСОБА_9 були затримані на підставі ч. 3 ст. 208 КПК 14 листопада 2022 року о 19 год 30 хв;
- у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 15 листопада 2022 року, відповідно до яких потерпілий ОСОБА_10 впізнав ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як осіб, які 14 листопада 2022 року заволоділи його грошовими коштами із застосуванням насильства; 
- у висновку судово-медичного дослідження (обстеження) від 16 листопада 2022 року № 3223, за яким тілесні ушкодження, виявлені в потерпілого ОСОБА_10 , належать до легких тілесних ушкоджень;
- у протоколі проведення слідчого експерименту від 22 листопада 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_10 під час якого останній на місці події повідомив обставини вчинення щодо нього злочину і показав на статисті механізм завдання йому тілесних ушкоджень та заволодіння грошовими коштами;
- у протоколі перегляду відеозапису від 25 листопада 2022 року за участю потерпілого ОСОБА_10 , відповідно до якого був переглянутий відеозапис із нагрудних відеореєстраторів поліцейських за 14 листопада 2022 року, на якому міститься запис про те, що о 18 год 59 хв під час руху на патрульному автомобілі заявник побачив осіб, які вчинили на нього напад, ці особи були затримані поліцейськими;
- у протоколах пред`явлення особи для впізнання від 10 грудня 2022 року, відповідно до яких свідок ОСОБА_11 упізнав за фотознімками ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як осіб, які 14 листопада 2022 року напали на потерпілого і заволоділи його коштами;
- інших письмових доказах, зміст яких детально викладений у вироку.
22. Виконуючи законодавчі приписи, суд першої інстанції з`ясував позицію обвинувачених ОСОБА_7 і ОСОБА_9 , які в судовому засіданні 10 травня 2023 року вказували про те, що мали неприязні стосунки з потерпілим; коли 14 листопада 2022 року побачили його, між ними виник конфлікт, і вони били потерпілого по обличчю, однак заперечили той факт, що брали у нього гроші. Наполягали на тому, що їх дії неправильно кваліфіковано, як злочин проти власності.
23. Версію сторони захисту суд ретельно перевірив і переконливо спростував у вироку, навівши відповідні аргументи. При цьому обґрунтовано вказав на те, що показання потерпілого ОСОБА_10 , зокрема у частині відкритого викладення у нього грошових коштів, узгоджуються з показаннями свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , а також із дослідженими в суді першої інстанції письмовими доказами. 
24. Як убачається з матеріалів провадження, у судовому засіданні потерпілий повідомив, що під час його побиття обвинувачені забрали з його кишені 320 грн і запитували, чи має він телефон, на що він повідомив, що не має. Зазначені показання потерпілого повністю підтверджуються показаннями свідка ОСОБА_11 , який у судовому засіданні 14 березня 2023 року детально розповів обставини, очевидцем яких був, повідомив, що бачив, як нападники били потерпілого, а потім один з них забирав гроші та чув, що вони запитували у потерпілого і про телефон.
25. Отже, дослідивши у змагальній процедурі й зіставивши наявні у кримінальному провадженні фактичні дані, оцінивши їх в аспекті ст. 94 КПК з точки зору належності, допустимості й достовірності, а також з`ясувавши передбачені ст. 91 вказаного Кодексу обставини, що належать до предмета доказування, місцевий суд обґрунтовано вирішив, що зібрані докази в їх сукупності та взаємозв`язку доводять факт спільного вчинення засудженими кримінального правопорушення проти власності.
26. При цьому, слід зазначити, що про факт вилучення у нього коштів, потерпілий стверджував з моменту повідомлення працівників поліції про злочин. Це зокрема убачається з протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 14 листопада 2022 року (т. 2 а. с. 5), в якому потерпілий вказав про викрадення у нього 320-330 гривень.
27. Крім того, як вбачається з матеріалів провадження та перевірено судами, під час затримання  ОСОБА_7 та ОСОБА_9 у останніх були виявлені грошові кошти. Кошти, які були вилучені у ОСОБА_9 на підставі його заяви були передані потерпілому, про що останній написав розписку (т. 3 а. с. 44, 53). У зв`язку з чим, безпідставними є й доводи захисників на те, що суди попередніх інстанцій не дослідили речові докази, а саме 320 грн.
28. За таких обставин дії  ОСОБА_7 та ОСОБА_9 обґрунтовано кваліфіковані за ч. 4 ст. 186 КК, а доводи про протилежне у скаргах є неспроможними.
29. Сторона захисту стверджувала про те, що показання свідка ОСОБА_11 не можна брати до уваги, оскільки він з`явився у відділі поліції лише через місяць після події, а тому не міг бути очевидцем. Разом з тим, як вбачається з матеріалів провадження, зазначені доводи сторона захисту висловлювала і в судах першої та апеляційної інстанції, однак суди не знайшли їх обґрунтованими. Так, місцевий суд перевірив показання свідка ОСОБА_11 та надав їм оцінку з урахуванням показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_15 , які повідомили про часткове освітлення місцевості. Крім того, суд взяв до уваги протокол слідчого експерименту, згідно з яким було встановлено, що місце події знаходилося під ліхтарем, а також, що недалеко від нього місця події маються домоволодіння огороджені парканами, що не виключає можливості свідка сховатися і спостерігати за подіями.
30. З урахуванням зазначеного, суд апеляційної інстанції, переглядаючи кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 зазначив, що достовірність показів свідка ОСОБА_11 не викликає сумнівів, будь-яких даних про те, що зазначений свідок є упередженим матеріали кримінального провадження не містять. Натомість суд касаційної інстанції, з огляду на положення ч. 1 ст. 433 КПК лише перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
31. Крім того, оскільки в засіданні суду касаційної інстанції захисники повідомили, що не зверталися до правоохоронних органів із заявами про дачу свідком завідомо неправдивих показань чи зі скаргами на незаконні дії працівників правоохоронних органів у зв`язку із залученням такого свідка, твердження сторони захисту, що зазначений свідок є потерпілим у кількох провадженнях, що, на їх думку ставить під сумнів його показання, не є прийнятними.
32. Неприйнятними є доводи касаційних скарг про те, що протоколи впізнання складені з порушенням вимог КПК. 
33. Щодо протоколів впізнання з потерпілим ОСОБА_10 , то з матеріалів кримінального провадження вбачається, що потерпілий ОСОБА_10 після виклику працівників поліції повідомив, що може впізнати нападників за зовнішністю, кольором волосся, статурою, один з нападників був з бородою, що підтверджується записом з нагрудної камери патрульного поліцейського, після чого потерпілому було запропоновано поїхати з ними для обстеження прилеглої території, під час чого останній впізнав нападників у особах, які знаходилися біля зупинки громадського транспорту (т. 2 а. с. 220-225). Зазначене підтверджується також показаннями свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_13 (поліцейські УПП в Дніпропетровській області), наданими ними суду першої інстанції.
34. На підставі пояснень потерпілого, ОСОБА_7 та ОСОБА_9 було затримано в порядку ст. 208 КПК, про що складено протоколи затримання (т. 2 а. с. 20-24, 36-38). Після того 15 листопада 2022 року було проведено впізнання, під час якого потерпілий впізнав  ОСОБА_7 та ОСОБА_9 як осіб, які вчинили на нього напад за загальними рисами обличчя, носа, бородою (т. 2 а. с. 49-56).
35. Таким чином, проведення пред`явлення особи для впізнання із потерпілим, не суперечить вимогам ст. 228 КПК, а тому не має підстав вважати зазначені протоколи пред`явлення особи для впізнання незаконними. 
36. Факт нанесення тілесних ушкоджень потерпілому не заперечували й засуджені. Крім того потерпілий в судовому засіданні місцевого суду 19 січня 2023 року підтвердив, що саме ці особи вчинили відносно нього кримінальне правопорушення. 
37. Щодо протоколів впізнання зі свідком ОСОБА_11 , то суд зазначає таке з огляду на положення ч. 6 ст. 228 КПК у випадку необхідності впізнання може проводитися за фотознімками, матеріалами відеозапису з додержанням вимог, зазначених в частинах 1-2 цієї статті. З матеріалів провадження вбачається, що свідок ОСОБА_11 10 грудня 2022 року під час пред`явлення особи для впізнання за фотознімками впізнав  ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , як осіб які вчинили напад на потерпілого, за бородою, формою обличчя, очима, загальними рисами обличчя (т. 3 а. с. 14-18). З огляду на зазначене підстави вважати такі протоколи незаконними суд не знайшов.
38. Крім того, відповідно до правових висновків, викладених у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 208/2160/18 процесуальний закон не забороняє проведення впізнання в разі особистого знайомства з особою, яка впізнає. Також цією постановою передбачено, що закон не встановлює обов`язковості обґрунтування слідчим необхідності проведення впізнання саме за фотознімками, слідчий самостійно, з   урахуванням усіх обставин визначає спосіб проведення впізнання особи. Наявність у слідчого реальної можливості провести впізнання особи сама по собі не унеможливлює прийняття та реалізацію слідчим рішення про проведення впізнання за фотознімками^[1].
39. Призначене засудженим ОСОБА_7 та ОСОБА_9 покарання є справедливим, відповідає його меті й загальним засадам, визначеним у статтях 50, 65 КК.
40. При цьому, суд врахував характер та ступінь тяжкості вчиненого злочину, який є тяжким, дані, що характеризують особи винних, відсутність обставин, які пом`якшують та обтяжують покарання, та призначив ОСОБА_9 мінімальне покарання, передбачене санкцією ч. 4 ст. 186 КК, а ОСОБА_7 - наближене до мінімального покарання, передбаченого санкцією цієї статті.
41. Вирок місцевого суду не суперечить вимогам ст. 370, 374 КПК.
42. Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження щодо  ОСОБА_7 та ОСОБА_9 за апеляційними скаргами захисників ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_16 , належним чином перевірив усі викладені у них доводи та, навівши підстави прийнятого рішення, обґрунтовано відмовив у задоволенні заявлених вимог.
43. Ухвала апеляційного суду достатньо вмотивована та відповідає вимогам ст. 419 КПК.
44. Істотних порушень норм матеріального та процесуального права, які тягнуть за собою обов`язкове скасування чи зміну оскаржуваних судових рішень, не встановлено. Тому подані касаційні скарги не підлягають задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Суд
ухвалив:
Вирок Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 31 травня 2023 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 10 жовтня 2023 року щодо ОСОБА_7 та ОСОБА_9 залишити без зміни, а касаційні скарги захисників ОСОБА_6 та ОСОБА_5 залишити без задоволення.
Постанова є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                                     ОСОБА_3 

^[1] Постанова об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 25 вересня 2023 року у справі № 208/2160/18. URL: https://reyestr.court.gov.ua/Review/113817314.