КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
вул. Солом`янська, 2-а, м. Київ, 03110, тел./факс 0 (44) 284 15 77 
e-mail: inbox@kas.gov.ua, inbox@kia.court.gov.ua, web: kas.gov.ua, код ЄДРПОУ 42258617

Унікальний номер справи № 752/8659/23 Апеляційне провадження № 22-ц/824/3470/2024	Головуючий у суді першої інстанції - Машкевич К.В. Доповідач у суді апеляційної інстанції - Нежура В.А.	
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
24 квітня 2024 року Київський апеляційний суд у складі:
суддя-доповідач                         Нежура В.А.,
судді                                                          Верланов С.М., Невідома Т.О., 
секретар                                        Цуран С.С.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Масленніковою Тетяною Миколаївною, на рішення Голосіївського районного суду     м. Києва від 13 жовтня 2023 року та на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06 листопада 2023 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних,
 
В С Т А Н О В И В:
 
У травні 2023 року ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 у якому просило стягнути з відповідача на користь позивача 3% річних у розмірі 9 280,02 дол США та понесені судові витрати.
Свої вимоги обґрунтовувало тим, що 19.10.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» (первісний кредитор/Банк) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір       № 49.27/13/06-Z, відповідно до п.п. 1.1. якого Банк надає Позичальнику цільовий кредит на купівлю квартири площею 37,20 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 69 000,00 дол США строком по 18.10.2026. Невиконання відповідачем своїх обов`язків по кредитному договору зумовило звернення Банку до суду та рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.03.2012 у справі задоволено позовну заяву ПАТ «Кредитпромбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 49.27/13/06-Z від 19.10.2006 в розмірі 83 894,76 дол США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 61 525,00 дол США; сума заборгованості за процентами 15 561,54 дол США; сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 4 738,22 дол США; сума штрафу за ненадання банку копії договору страхування у встановлені строки 2 070,00 дол США. Рішення суду на даний час не виконано.
На підставі Договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020, до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було передано права вимоги до        ОСОБА_1 за Кредитним договором № 49.27/13/06-Z від 19.10.2006 та іпотечним договором № 49.12/11/І213/08 від 11.03.2008. Додатком № 2 до Договору № 2303/К/1 по відступлення прав вимоги від 02.09.2020 визначено суми заборгованості права вимоги щодо яких відступлені.
Невиконання відповідачем взятого на себе зобов`язання, стали підставою для звернення ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», за захистом порушеного права (а.с. 1-5).
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2023 позов ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення 3% річних задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 3% річних в сумі 9 280,02 дол США та судовий збір в сумі 5 089,20 грн (а.с. 102-111).
Додатковим рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2023 заяву задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» 20 000,00 грн. витрат на правову допомогу (а.с. 129-133).
В апеляційній скарзі, ОСОБА_1 , не погоджуючись із рішенням та додатковим рішенням суду, а також посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Вказує, що матеріали справи не містять доказів того, що рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.03.2012 виконано не було. 
Звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні докази на підтвердження переходу права вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк», а саме, підписаного акту передачі прав вимоги, оскільки ПАТ «Дельта Банк» не набув прав вимоги, тому й не міг передати прав вимоги до ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС».
Вважає, що якщо й припустити, що ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» має право вимоги на 3% річних, то не більше ніж за три роки до подачі позовної заяви до суду (01.05.2020 по 01.05.2023), а не з 12.03.2017 по 23.02.2023.
Також, просить застосувати строк позовної давності та відмовити у задоволенні позову з підстав пропуску позивачем строку на звернення до суду з даним позовом.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат, то ОСОБА_1 вказує, що позивачем було пропущено строк на подачу заяви про ухвалення додаткового рішення, і не ставилось питання про його поновлення.
Окрім того, матеріали справи не містять документального доведення того, що товариством понесено витрати на правову допомогу, а саме, відсутні платіжні документи про оплату таких послуг та розрахунок таких витрат (а.с. 144-155, 184-192).
29.12.2023 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було подано відзив на апеляційну скаргу на додаткове рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 06.11.2023 та зазначено, що ОСОБА_1 не наведено жодної підстави, передбаченої ст. 376 ЦПК України, для скасування оскаржуваного рішення. Натомість, матеріали справи містять як усі необхідні документи на підтвердження повноважень представництва товариства адвокатом Юждою С.М., так і докази на підтвердження понесених судових витрат (а.с. 208-211).
30.01.2024 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було подано відзив на апеляційну скаргу на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13.10.2023, де зазначено, що недоведення представником ПАТ «Дельта Банк» в рамках справи № 752/4896/14-ц факту відступлення права вимоги заборгованості за кредитним договором № 2 від ПАТ «Кредитпромбанк» до ПАТ «Дельта Банк» фактичних обставин справи не змінює і свідчить лише про ненадання у межах вказаної конкретної справи відповідних доказів, а не про їх відсутність взагалі.
Звертає увагу на те, що у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби «COVID-19», до Прикінцевих та Перехідних положень ЦК України було внесено зміни, якими передбачалось продовження строку позовної давності на строк дії карантину, тому період нарахування 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України має починатись за три роки до початку карантину (за три роки до 12.03.2020), тобто, з 12.03.2017. А враховуючи обмеження щодо застосування відповідальності, визначеної ст. 625 ЦК України, через дію воєнного стану, а також, обмеження по нарахуванню, період нарахування 3% річних закінчується 23.02.2022 (а.с. 234-235а).
У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримала подані апеляційні скарги з викладених в них підстав та просила їх задовольнити.
Представник ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» - Южда С.М. заперечував проти поданих апеляційних скарг та просив їх відхилити.
Заслухавши доповідь судді, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з таких підстав.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.
Але погодитись із такими висновками у повній мірі не можливо з огляду на таке.
Як вбачається з матеріалів справи, 19.10.2006 між ВАТ «Кредитпромбанк» (первісний кредитор/Банк) та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір       № 49.27/13/06-Z, відповідно до п.п. 1.1. якого Банк надає Позичальнику цільовий кредит на купівлю квартири площею 37,20 м.кв. за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 69 000,00 дол США строком по 18.10.2026.
У зв`язку з невиконанням умов кредитного договору рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2012 частково задоволено позовну заяву ПАТ «Кредитпромбанк» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за Кредитним договором № 49.27/13/06-Z від 19.10.2006 в розмірі 83 894,76 дол США, з яких: сума заборгованості за кредитом - 61 525,00 дол США; сума заборгованості за процентами 15 561,54 дол США; сума пені за несвоєчасне погашення кредиту та процентів 4 738,22 дол США; сума штрафу за ненадання банку копії договору страхування у встановлені строки 2 070,00 дол США.
Згідно ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
На виконання вказаного рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 26.12.2012, що набрало законної силибуло видано виконавчий лист від 24.10.2012.
18.09.2013 головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у      м. Києві Кузьменко Л.М. було винесено Постанову про відкриття виконавчого провадження № 39814067.
26.06.2013 між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, посвідчений ПН КМНО Шевченко Д.Г., № 1441, відповідно до п.п. 1.1 якого продавець цим погоджує продати (відступити) Права вимоги та передати їх купцю, а Покупець цим погоджується купити Права вимоги, прийняти їх і сплатити загальну Купівельну ціну.
Підпунктом 2.3. Договору купівлі-продажу прав вимоги передбачено, що права вимоги переходять від Продавця до Покупця, та обов`язки Продавця передати Права вимоги вважаються виконаними з моменту підписання Продавцем та покупцем Акта приймання-передачі Прав вимоги.
02.06.2014 постановою начальника ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Білан С.В. зазначену вище постанову про відкриття виконавчого провадження             № 39814067 було скасовано. Того ж дня, головним державним виконавцем ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві Кузьменко Л.М. було винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження № 39814067 від 02.06.2014.
28.07.2020 через систему електронних торгів Прозоро.продажі було відчужено кредитний портфель, до складу якого входили і права вимоги за Кредитним договором № 49.27/13/06-Z від 19.10.2006 та договором іпотеки, укладеним в його забезпечення.
Переможцем аукціону було визначено ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» з ціною продажу лоту 36 621 000,00 грн.
У підтвердження проведення розрахунків за придбаний лот було надано Платіжне доручення № 126 від 20.08.2020 про перерахування від ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» на АТ «Дельта Банк» 36 621 000,00 грн. за придбання активу згідно протоколу № UA-EA-2020-07-06-000033- b від 28.07.2020.
02.09.2020 між ПАТ «Дельта Банк» та ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було укладено Договір № 2303/1 про відступлення прав вимоги, посвідчений ПН КМНО       Шевченко І.Л., № 1609, відповідно до умов якого (п. 1 та п. 2 Договору) Банк відступає Новому кредитору належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до позичальників та/або заставодавців/іпотекодавців) та/або поручителів, зазначених у Додатку № 1 до Договору, включаючи права вимоги за кредитними договорами та/або договорами іпотеки, включаючи право вимагати сплати сум, передбачених ст. 625 ЦК України - 3% річних.
У підтвердження переходу прав вимоги від первісного кредитора новому кредитору надано суду Додаток № 1 до Договору № 2303/К/1 про відступлення прав вимоги від 02.09.2020, відповідно до якого ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» було передано права вимоги до ОСОБА_1 за Кредитним договором № 49.27/13/06-Z від 19.10.2006 та іпотечним договором № 49.12/11/І213/08 від 11.03.2008.
Крім того, додатком № 2 до Договору № 2303/К/1 по відступлення прав вимоги від 02.09.2020 визначено суми заборгованості права вимоги щодо яких відступлені.
За змістом положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ЦК України).
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином                 (ст. 599 ЦК України).
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Отже, для належного виконання зобов`язання необхідно дотримуватись визначених у договорі строків, зокрема щодо сплати коштів, визначених кредитним договором, а тому прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Зокрема, ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень ст. 549 цього Кодексу.
Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Відповідно до висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12 (провадження № 14?10цс18), від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31.10.2018 у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18), якщо банк використав право вимоги дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 ЦК України, то такими діями кредитор на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку у разі пред`явлення вимоги до позичальника про дострокове погашення боргу на підставі    ст. 1050 ЦК України. Разом з тим, права та інтереси кредитодавця в таких правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Правовий аналіз положень статей 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення. Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04.06.2019 у справі № 916/190/18 (провадження        № 12-302гс18).
Разом з тим, главою 19 ЦК України визначено строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, тобто позовну давність.
Порядок відліку позовної давності наведено у ст. 261 ЦК України. Зокрема, відповідно до частини першої цієї статті перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Аналіз змісту наведених норм матеріального права у їх сукупності дає підстави для висновку, що до правових наслідків порушення грошового зобов`язання, передбачених ст. 625 ЦК України, застосовується загальна позовна давність тривалістю у три роки (ст. 257 цього Кодексу).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.11.2019 у справі                  № 127/15672/16-ц прийшла до висновку про те, що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.
Отже, із матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував належним чином взяті на себе кредитні зобов`язання, у наслідок чого утворилась заборгованість, яка встановлена судовим рішенням, що набрало законної сили.
У зв`язку несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання за рішенням суду, позивач просив стягнути з відповідача 3% річних за період з 12.03.2017 по 23.02.2022 в сумі 9 280,02 дол США.
Перевіряючи обґрунтованість висновків суду першої інстанції, рішенням якого ці вимоги було задоволено у повному обсязі, суд апеляційної інстанції виходив з наступного.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» № 540-ІХ від 30.03.2020, було доповнено Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-І9), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.».
У подальшому, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» № 2120-IX від 15.03.2022 було доповнено Прикінцеві та Перехідні положення ЦК України пунктом 18 такого змісту: «У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).»
Тому, 3% річних, що підлягає стягненню на підставі ст. 625 ЦК України, обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову та становить з 04.05.2020 по 23.02.2022, а визначений позивачем розмір 3% річних в сумі 9 280,02 дол США підлягає зменшенню до 4 553,34 дол США.
Також, у зв`язку із зазначеними обставинами та враховуючи те, що нарахування 3 % річних, визначених ст. 625 ЦК України, входить до складу грошового зобов`язання і вважається особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, яке може бути нараховано до моменту виконання такого зобов`язання, тому, за відсутності підтвердження виконання взятого на себе зобов`язання відповідачем, заява апелянта про застосування строку позовної давності є недоречною та не підлягає задоволенню.
Доводи апеляційної скарги про недоведеність відступлення прав вимоги від ПАТ «Кредитпромбанк» (первісний кредитор) на користь ПАТ «Дельта Банк» (новий кредитор) за кредитними договорами та іпотечним договором, та висновків позивача щодо недійсності укладених в подальшому договорів відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС», та не набуття останнім прав вимоги до відповідача є необґрунтованими та безпідставними, оскільки питання відступлення прав вимоги до ОСОБА_1 від ПАТ «Кредитпромбанк» (первісний кредитор) на користь ПАТ «Дельта Банк» (новий кредитор), а в подальшому на користь ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» (новий кредитор) за Кредитним договором                № 49.27/13/06-Z від 19.10.2006 та Кредитним договором № 49.27/11/08-Z від 11.03.2008 та Іпотечним договором № 49.12/11/І213/08 від 11.03.2008, вже досліджувалось Голосіївським районним судом м. Києва у справі № 752/20016/19. в якій приймали участь ті самі особи, що і в даній справі.
Так, рішенням від 17.11.2021 у вказаній справі встановлено, що відповідно до Договору про відступлення прав вимоги № 2303/К/1 від 02.09.2020, укладеного між ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» і ПАТ «Дельта Банк» посвідченого ПН КМНО Шевченко І.Л. 02.09.2020 за реєстровим №1609, та додатків №1 і №2 ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» одержало від ПАТ «Дельта Банк» право вимоги до ОСОБА_1 за кредитними договорами № 49.27/11/08- Z від 11.03.2008 і № 49.27/13/06-1 від 19.10.2006 та іпотечним договором № 49.12/11/І213/08 від 11.03.2008, який забезпечує виконання зобов`язань позичальника за обома вказаними кредитними договорами. 
У свою чергу, ПАТ «Дельта Банк» придбав права вимоги за вказаними договорами у ПАТ «Кредитпромбанк» на підставі договору купівлі-продажу прав вимоги від 26.06.2013, посвідченого ПН КМНО Шевченко Д.Г. за № 1441. ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» набуло усі права кредитора за кредитним договорами                     № 49.27/11/08-2 від 11.03.2008 і № 49.27/13/06-2 від 19.10.2006 та іпотечним договором № 49.12/11Д213/08 від 11.03.2008, який забезпечує виконання зобов`язань позичальника за обома вказаними кредитними договорами.
При цьому, відповідачем не оскаржуються договори про відступлення прав вимоги до неї, тому, у даному випадку, діє принцип презумпції правомірності правочину, який відповідно до ч. 1 ст. 204 ЦК України полягає у тому, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Посилання апелянта на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 15.02.2023 у справі №2-1300/12, якою у задоволенні заяви ТОВ «ДІДЖИ ФІНАНС» про заміну сторони виконавчого провадження було відмовлено, як на підставу відсутності підтвердження переходу прав вимоги за кредитним договором, є помилковим, оскільки така відмова відбулась із процесуальних підстав, а саме, відсутності відкритого виконавчого провадження, що в свою чергу не позбавляло позивача права на звернення до суду з даною вимогою.
Щодо наданих позивачем до позовної заяви Додатків № 1 та № 2 до Договору про відступлення прав вимоги № 2303/1 від 02.09.2020, та посилань відповідача на те, що вказані документи не підписані та не можуть підтверджувати відчуження прав вимоги за кредитним договором, то слід звернути увагу на те, що позивачем було придбано у ПАТ «Дельта Банк» кредитний портфель, за яким до позивача перейшли права вимоги і до інших позичальників, тому, позивачем було надано саме ті документи, що стосується права вимоги до відповідача.
 
Згідно частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про зміну судового рішення шляхом зменшення розміру 3% річних, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, тому підлягає перерозподілу понесений судовий збір, шляхом зменшення з 5 089,16 грн до 2 496,74 грн.
Звертаючись до суду з апеляційною скаргою на додаткове рішення  ОСОБА_1 зазначає, що товариством подано заяву про розподіл судових витрат після спливу строку, визначеного ч. 8 ст. 141 ЦПК України.
Як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з даним позовом, товариством було зазначено орієнтовний попередній розмір понесених витрат на правничу допомогу.
Згідно ухвали суду першої інстанції про відкриття провадження від 08.05.2023 розгляд справи було призначено за правилами спрощеного позовного провадження, тобто, за наявними доказами у матеріалах справи (т. 1 а.с. 38).
06.06.2023 представником товариства було подано заяву про надання доказів понесених судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення судового рішення (т. 1 а.с. 59-61).
Дійсно, у матеріалах справи міститься довідка про надіслання товариству оскаржуваного судового рішення від 13.10.2023 (т. 1 а.с. 112).
У відзиві на апеляційну скаргу, товариством зазначено, що надісланий документ до адресата не надходив, тобто, позивач судове рішення не отримував. Позивач фактично дізнався про ухвалення такого рішення лише 16.10.2023 після його офіційного оприлюднення в ЄДРСР. Отже, заява про розподіл судових витрат могла бути подана до 21.10.2023. Посилаючись на ч. 3 ст. 124 ЦПК України, позивач вважав, що оскільки 21.10.2023 це субота та вихідний день, то останнім днем строку для подання заяви про розподіл судових витрат є перший після суботи робочий день - понеділок 23.10.2023. Саме 23.10.2023 і було подано до суду заяву про розподіл судових витрат.
Ухвалюючи додаткове рішення, судом першої інстанції було взято до уваги заперечення відповідача щодо неспівмірності заявленого розміру понесених судових витрат із складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг, з урахуванням того що справа розглядалася в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, затраченим часом на надання таких послуг, які не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру. Встановлені обставини стали підставою для прийняття висновку про зменшення розміру витрат на правничу допомогу з 70 000,00 грн до 20 000, 00 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Так, згідно положень ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Переглядаючи справу в суді апеляційної інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення позовних вимог, та зміні судового рішення в частині стягнення розміру 3% річних шляхом його зменшення, тому підлягає зменшенню розмір понесених судових витрат з 20 000,00 грн до 9 812,00 грн.
Інші доводи, наведені в апеляційній скарзі, були предметом розгляду суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.
Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку часткове задоволення апеляційної скарги, оскаржуване рішення підлягає зміні.
Враховуючи викладене, керуючись статтями 268, 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , яка подана адвокатом Масленніковою Тетяною Миколаївною, задовольнити частково.
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2023 року змінити, зменшивши суму 3% річних, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42649746) з 9 280(дев`ять тисяч двісті вісімдесят),02 дол США до 4 553(чотири тисячі п`ятсот п`ятдесят три),34 дол США.
У зв`язку з цим суму судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42649746) зменшити з 5 089(п`ять тисяч вісімдесят дев`ять),16 грн до 2 496(дві тисячі чотириста дев`яносто шість),74 грн.
Витрати на правничу допомогу, які підлягають стягненню з ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» (ЄДРПОУ 42649746) зменшити з 20 000(двадцять тисяч),00 грн до 9 812(дев`ять тисяч вісімсот дванадцять),00 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках, передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України.
Повний текст виготовлено 16 травня 2024 року.
 
Суддя-доповідач                                                                                  
 
Судді