ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 686/2582/24
Провадження № 22-ц/4820/1170/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії
суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Ярмолюка О.І. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Янчук Т.О.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою  ОСОБА_2  на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2024 року,

встановив:

1.Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У січні 2024 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа – ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на повнолітню дочку, яка продовжує навчання.
ОСОБА_1 зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 , її батьками є ОСОБА_2 та  ОСОБА_3 . За судовими рішеннями з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_3  стягувалися аліменти на утримання позивачки у розмірі  частини всіх заробітків (доходів) щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини. Наразі вона продовжує навчання за контрактом у Державному навчальному закладі «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг» і потребує матеріальної допомоги, однак, відповідач не надає коштів на її утримання. ОСОБА_2 є військовослужбовцем Збройних Сил України та має стабільний дохід, у зв`язки з цим він спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дочку.
За таких обставин ОСОБА_1 просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти на її утримання на період навчання в розмірі частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дати подачі позову та до закінчення навчання (30 червня 2024 року), але не довше, ніж до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  аліменти на її утримання в розмірі частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на період її навчання, починаючи з 24 січня 2024 року і до закінчення навчання – 28 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років.
В решті позову відмовлено.
Стягнуто з  ОСОБА_2 в дохід держави 1 211 грн 20 судового збору.
Суд виходив з того, що ОСОБА_1  навчається та потребує матеріальної допомоги, яку відповідач спроможний надавати в указаному розмірі.

Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_2  просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким стягнути з нього аліменти на утримання дочки  ОСОБА_1  у розмірі ?/10 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно на період її навчання, починаючи з 24 січня 2024 року та до закінчення навчання – 28 червня 2024 року, але не більше ніж до досягнення нею 23 років. При цьому ОСОБА_2 послався на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1  після досягнення повноліття продовжує навчання та потребує матеріальної допомоги, яку ОСОБА_2 може надавати, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з нього аліментів на дочку. Водночас суд помилково визначив розмір аліментів у вигляді частини усіх видів доходу відповідача. ОСОБА_1 здійснює навчання за державною формою та проживає у будинку матері, відтак вона не несе додаткові витрати на оплату навчання та проживання. У справі відсутні докази щодо фактичних потреб і витрат позивачки. Крім того, ОСОБА_1 має можливість одержувати матеріальну допомогу від своєї матері ОСОБА_3 . За своїм матеріальним і сімейним станом ОСОБА_2 не спроможний сплачувати аліменти на повнолітню дочку ОСОБА_1 у визначеному судом розмірі. Суд першої інстанції не з`ясував усі обставини справи, не застосував правильно норми чинного законодавства, не дав належної оцінки зібраним доказам і дійшов помилкового висновку про обґрунтованість позову.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

ОСОБА_1 та  ОСОБА_3 не подали відзив на апеляційну скаргу.

Щодо додаткових доказів

Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі – ЦПК України) встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.  Ці дані встановлюються такими засобами:  письмовими, речовими і електронними доказами;  висновками експертів;  показаннями свідків.
Відповідно до статті 83 ЦПК України сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи. Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За змістом частини першої статті 95 ЦПК України письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору.
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом із апеляційною скаргою ОСОБА_2 подав апеляційному суду додаткові письмові докази (в копіях), а саме, пенсійні посвідчення № НОМЕР_1 на ім`я ОСОБА_2 та № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_4 (а.с. 93, 94).
Оскільки  ОСОБА_2 не подав додаткові письмові докази в порядку та строки, передбачені процесуальним законом, і не обґрунтував поважність причин їх несвоєчасного подання, то суд апеляційної інстанції не приймає ці докази до розгляду.

2.Мотивувальна частина

Позиція суду апеляційної інстанції

Частиною першою статті 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.

Встановлені судами першої та апеляційної інстанції обставини

ОСОБА_2 і ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
ОСОБА_1 проживає разом із матір`ю ОСОБА_3 у житловому будинку по АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 проживає окремо від них – у с. Глушківці того ж району.
На підставі рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 29 серпня 2018 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягувалися аліменти на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_1 у розмірі  частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.
ОСОБА_1 навчається у Державному навчальному закладі «Хмельницький центр професійно-технічної освіти сфери послуг» за професією «Перукар (перукар-модельєр), манікюрник» (форма навчання – денна, строк навчання – 1 рік, термін початку навчання – 1 вересня 2023 року, термін закінчення навчання – 28 червня 2024 року). ОСОБА_3 здійснила оплату навчання ОСОБА_1 у розмірі 30 000 грн відповідно до договору про надання освітніх послуг у сфері професійно-технічної освіти від 15 вересня 2023 року №4.
ОСОБА_2 є військовослужбовцем. Розмір його грошового забезпечення за 2023 рік склав 790 262 грн 11 коп.
Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки ОСОБА_1 .

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції

Статтею 198 Сімейного кодексу України (далі – СК України) встановлено, що батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Відповідно до статті 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
За змістом статті 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
В силу статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Чинне законодавство встановлює обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що батьки можуть надавати їм матеріальну допомогу.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 20 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Розмір аліментів, які будуть стягуватися як аліменти на дочку, сина, визначається судом. При цьому суд зобов`язаний врахувати ряд обставин, а саме матеріальний та сімейний стан платника аліментів і повнолітніх дочки, сина.
Зібрані докази вказують на те, що ОСОБА_1 досягла 18 років, продовжує навчання, не працює і перебуває на повному утриманні матері ОСОБА_3 .
ОСОБА_2 є працездатною особою, військовослужбовцем, отримує стабільний дохід, не має інших утриманців.
Оцінивши в сукупності зібрані докази, суд першої інстанції правомірно керувався тим, що у зв`язку з продовженням навчання ОСОБА_1 потребує матеріальної допомоги, а відповідач спроможний утримувати дочку.
Суд першої інстанції врахував майновий і сімейний стан сторін, можливість одержання ОСОБА_1 матеріальної допомоги від своєї матері ОСОБА_3 , і дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на повнолітню дочку у розмірі частки з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно.
Суд першої інстанції повно встановив обставини справи та правильно визначився з правовими нормами, які регулюють спірні правовідносини. Доводи апеляційної скарги про те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, є безпідставними.
Посилання ОСОБА_2 на необґрунтованість позову та неналежну оцінку судом досліджених доказів не відповідають фактичним обставинам справи.

3.Висновки суду апеляційної інстанції

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись статтями 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України,

постановив:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2  залишити без задоволення, а рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 квітня 2024 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Судді:        О.І. Ярмолюк

       А.П. Корніюк

       Т.О. Янчук

Головуючий у першій інстанції – Козак О.В.        
Доповідач – Ярмолюк О.І.                                                        Категорія 50