ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

29 травня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/768/24	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: головуючого - судді  Малиш Н.І. (доповідач),   суддів:  Щербака А.А., Баранник Н.П.,     
за участю секретаря судового засідання: Тарантюк А.Р.,  
розглянувши  у відкритому судовому засіданні  в залі судового засідання Третього апеляційного адміністративного суду в м. Дніпрі апеляційні скарги ОСОБА_1 , Запорізької обласної прокуратури на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року (суддя 1-ї інстанції Конишева О.В.) в адміністративній справі №280/768/24 за позовом ОСОБА_1 до Запорізької обласної прокуратури   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,- 
ВСТАНОВИВ:
24.01.2024 позивач  звернувся до суду із позовом до Запорізької обласної прокуратури, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не виконання рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 в частині встановлення та виплати ОСОБА_1 заробітної плати з 02.11.2023 у загальній сумі 87840,00грн, яка складається з окладу на посаді начальника відділу у сумі 58560,00грн та щомісячної надбавки за вислугу років у сумі 29280,00грн;
зобов`язати Запорізьку обласну прокуратуру встановити та виплачувати ОСОБА_1 з 02.11.2023 заробітну плату у загальній сумі 87840,00грн, яка складається з окладу на посаді начальника відділу у сумі 58560,00грн та щомісячної надбавки за вислугу років у сумі 29280,00грн, а також інші виплати передбачені Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”.
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначає, що працює в органах прокуратури тривалий час. За неуспішне проходження атестації був звільнений та пізніше поновлений на посаді за рішенням суду. Проте, заробітна плата (лише посадовий оклад) йому нараховується і виплачується у порушення  вимог статті 81 Закону України “Про прокуратуру” та без врахування рішень Конституційного Суд  України.
Рішенням  Запорізького окружного адміністративного суду від 27 лютого 2024 року позов задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність Запорізької обласної прокуратури щодо не виконання рішення Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 та рішення Другого сенату Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 в частині не нарахування та не виплати в повному обсязі ОСОБА_1 заробітної плати розрахованої відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” без урахування (окладу на посаді начальника відділу та щомісячної надбавки за вислугу років) та інших виплат передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру” за період з 02.11.2023 по 27.02.2024.
Зобов`язано Запорізьку обласну прокуратуру нарахувати та виплатити ОСОБА_1 в повному обсязі заробітну плату розраховану відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” з урахуванням окладу на посаді начальника відділу та щомісячної надбавки за вислугу років та інших виплат передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру” за період з 02.11.2023 по 27.02.2024, з урахуванням раніше виплачених сум. В іншій частині позовних вимог відмовити.
Позивачем та відповідачем на вказане рішення суду подані апеляційні скарги,  в яких зазначено на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Так позивач просить в апеляційній скарзі змінити судове та задовольнити позов повністю.
Відповідач  просить скасувати рішення суду та прийняти  нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Апеляційна скарга мотивована тим, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не надано оцінки томі факту, що позивачем не пройдено атестацію, а отже заробітна плата йому нараховується у відповідності до норм чинного законодавства.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції позивач підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги відповідача просив відмовити.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції представник відповідача підтримав доводи своєї апеляційної скарги, просив її задовольнити. У задоволенні апеляційної скарги позивача просив відмовити.
Вислухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційних скарг, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню, з наступних підстав.
Судом  встановлено, що позивач тривалий час працював в органах прокуратури Донецької та Запорізької областей на різних посадах.
Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 29 вересня 2020 року № 1950к позивача звільнено з посади начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та з органів прокуратури Запорізької області на підставі пункту 9 частини 1 статті 51 Закону України “Про прокуратуру”.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26.10.2021 у справі № 280/7811/20 частково задоволено позов, визнано незаконним та скасовано наказ Запорізької обласної прокуратури про звільнення, позивача поновлено в Запорізькій обласній прокуратурі на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області.
За результатами розгляду в апеляційній та касаційній інстанціях рішення суду першої інстанції залишено в силі.
Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури № 1063-к від 23.09.2022 наказ про звільнення позивача скасований та на виконання рішення суду позивача поновлено на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та в органах прокуратури Запорізької області.
Наказом керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 № 1398к позивача звільнено з 13.12.2022 на підставі підпункту 2 пункту 19 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури”.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18.05.2023 по справі №280/512/23, яке залишено в силі постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23.11.2023, визнано протиправним наказ керівника Запорізької обласної прокуратури від 13.12.2022 № 1398к та позивача поновлено на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області та в органах прокуратури Запорізької області.
На виконання вищевказаного судового рішення, керівником Запорізької обласної прокуратури видано Наказ від 24.05.2023 № 220к про поновлення позивача на посаді начальника відділу роботи з кадрами прокуратури Запорізької області з 13.12.2022. З вказаним наказом позивач ознайомлений 02.11.2023.
Сторонами не спростовується та обставина, що на теперішній позивач поновлений за рішенням суду та не вважається таким, що успішно пройшов атестацію, та не є прокурором призначеним у нову структуру органів прокуратури Запорізької області.
Відповідачем оплата праці позивачу здійснюється на підставі статті 81 Закону України “Про прокуратуру”, розрахованої на основі посадового окладу прокурора органів прокуратури відповідного рівня без установлення будь-яких надбавок, у тому числі за вислугу років.
Позивач вважаючи, що заробітна плата нараховується і виплачується у порушенні ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” та без врахування рішень Конституційного Суду України, звернувся до суду із зазначеним позовом.
Суд першої інстанції частково задовольняючи позовні вимоги дійшов висновку, що нарахування та виплата заробітної плати позивачу здійснюється не у відповідності ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” та рішень Конституційного Суду України, не у повному обсязі, проте зазначив, що суд не наділений повноваженнями приймати рішення “виплачувати”, тобто наперед, заробітну плату, та не має повноважень встановлювати суми для таких виплат.
Суд апеляційної інстанції переглядаючи судове рішення, доходить висновку про відсутність підстав для його скасування враховуючи наступне.
Спірним у справі є протиправне нарахування відповідачем заробітної плати позивачу, прокурору, який не пройшов атестацію, заробітної плати  лише у розмірі посадового окладу.
У преамбулі Закону України "Про прокуратуру" від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII зазначено, що цей Закон визначає правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також систему прокуратури України.
За ч.ч. 1, 2 статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок.
Рішенням Конституційного Суду України від 26.03.2020 № 6-р/2020 у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремого положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України, окремого положення пункту 26 розділу VI “Прикінцеві та перехідні положення” Бюджетного кодексу України у частині, яка передбачає, що норми і положення статті 81 Закону 1697-VП зі змінами застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів та бюджетів фондів загальнообов`язкового державного соціального страхування, визнано такими, що не відповідають Конституції України (і неконституційними).
Разом з цим, відповідно до другого речення абзацу третього пункту 3 розділу ІІ Прикінцевих і перехідних положень Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” № 113-ІХ передбачалося, що “за прокурорами та керівниками регіональних, місцевих та військових прокуратур, прокурорами і керівниками структурних підрозділів Генеральної прокуратури України зберігається відповідний правовий статус, який вони мали до набрання чинності цим Законом, при реалізації функцій прокуратури до дня їх звільнення або переведення до Офісу Генерального прокурора, обласної прокуратури, окружної прокуратури. На зазначений період оплата праці працівників Генеральної прокуратури України, регіональних прокуратур, місцевих прокуратур, військових прокуратур здійснюється відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури.
Рішенням Другого сенату Конституційного Суду України від 13.09.2023 № 8-р(ІІ)/2023 у справі за конституційними скаргами ОСОБА_2 . ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 щодо відповідності Конституції України (конституційності) абзацу третього пункту 3 розділу І! “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19 вересня 2019 року № 113-ІХ (щодо винагороди прокурора як гарантії його незалежності) визнано таким, що не відповідає Конституції України (є неконституційним), друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо першочергових заходів із реформи органів прокуратури” від 19 вересня 201 9 року № 113-ІХ.
У цьому Рішенні Конституційний Суд України, відповідаючи на порушені заявниками питання, з покликанням, з-поміж іншого, на свої рішення від 26 березня 2020 року № 6-р/2020, від 13 грудня 2019 року № 7-р(II)/2019, від 1 березня 2023 року № 1-р(II)/2023 виснував, що врегулювання законом, а не підзаконним актом питань матеріального, соціального, пенсійного забезпечення прокурорів становить гарантію забезпечення їх незалежності, унеможливлює втручання органів виконавчої влади в діяльність прокуратури, що інакше призведе до недодержання принципу поділу влади.
Конституційний Суд України зазначив також, що наділення Кабінету Міністрів України повноваженням урегульовувати питання винагороди прокурорів не можна визнати таким, що відповідає конституційній вимозі щодо здійснення органами державної влади своїх повноважень у встановлених   Конституцією України   межах і відповідно до законів України.
З огляду на ці міркування Конституційний Суд України дійшов висновку, що друге речення абзацу третього пункту 3 розділу II “Прикінцеві і перехідні положення” Закону № 113-IX є таким, що суперечить статті 6 Конституції України в поєднанні з частиною другою статті 131-1 Конституції України.
Отже, норми Закону №1697-VII не визначають такої підстави для нарахування заробітної плати виключно у розмірі окладу, як непроходження атестації. Крім того, визначення розміру окладу на зазначений період відповідно до постанови Кабінету Міністрів України, яка встановлює оплату праці працівників органів прокуратури, у спірний період, визнано неконституційним.
А також вказані норми законодавства та рішення Конституційного Суду України, не містять обмежень щодо нарахування та виплати прокурорам, поновленим за рішеннями судів на посадах у регіональних, місцевих і військових прокуратурах, будь-яких надбавок, у тому числі за вислугу років, за виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру”. 
Враховуючи вищезазначене, та те, що сторонами не спростовується, що позивачу нараховується і виплачується, за спірний період, лише посадовий оклад, висновки суду першої інстанції про те, заробітна плата заробітної плати позивачу  розрахована не у  відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру”є вірними. 
Щодо задоволення позову частково, в частині періоду неналежного нарахування заробітної плати, колегія суддів зазначає наступне.
Так, рішенням суду та іще і на майбутнє, не може бути встановлений належний розмір заробітної плати, оскільки така складається з окладу, премій та надбавок. Надбавка в свою чергу залежить від вислуги років. Крім того, наказ керівника органу є підставою для нарахування заробітку або складової заробітної плати. За рішенням суду можливо стягнути неотриману частину заробітної плати, проте таких позовних вимог позивач не заявляв.
Таким чином є вірними висновки суду першої інстанції, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, а саме щодо зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу в повному обсязі заробітну плату розраховану відповідно до положень ст. 81 Закону України “Про прокуратуру” з урахуванням окладу на посаді начальника відділу та щомісячної надбавки за вислугу років та інших виплат передбачених Розділом IX Закону України “Про прокуратуру” за період з 02.11.2023 по 27.02.2024, з урахуванням раніше виплачених сум.
Доводи позивача про те, що у подальшому він буде змушений звертатися до суду за захистом своїх прав, колегія суддів відхиляє, оскільки відповідно до приписів ст. 5 КАС України, підлягають захисту порушені права, свободи та інтереси.
Також судом першої інстанції вірно відхилені посилання відповідача, аналогічні містяться і в апеляційній скарзі,  на приписи Закон України “Про судоустрій і статус суддів” щодо не проходження оцінювання суддями та отримання суддівської винагороди з цих підстав, оскільки цей Закон визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні і ніяким чином не стосується та не регулює питання виплати або обмежень щодо розрахунку заробітної плати працівникам прокуратури, в том числі і тих які є поновленими за рішеннями судів.
З урахуванням викладеного колегія суддів  дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, тому відсутні підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення.
Розподіл судових витрат не здійснюється відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст.ст. 229, 315, ст. 316, ст.ст. 321, 322 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційні  скарги ОСОБА_1 , Запорізької обласної прокуратури – залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 27.02.2024 в адміністративній справі №280/768/24 – залишити без змін.
Постанова  набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки визначені ст.ст 328, 329 КАС України.
Повне судове рішення складено 03 червня 2024 року.

Головуючий - суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак 

                               суддя                                                                      Н.П. Баранник