ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 квітня 2024 року 

Справа № 711/775/24		
Провадження № 22-ц/821/618/24		
Категорія: 331500000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І.,
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В., 
секретаря – Мунтян К. С.,

учасники справи:
заявник –  ОСОБА_1 ,
заінтересована особа – ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2024 року у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа: ОСОБА_2 , про видачу обмежувального припису, у складі судді Булгакової Г. В., повний текст ухвали складено 02 лютого 2024 року, 

в с т а н о в и в :

В січні 2024 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вищевказаною заявою.
Заява мотивована тим, що він зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 та проживає там разом із синами Даніілом, Нікітою і ОСОБА_3 . Вищезазначена квартира належить йому на праві спільної часткової власності. З 14.01.2010 він перебуває у шлюбі з ОСОБА_2 , однак спільно проживати з даною жінкою не може, через вчинення нею фізичного та психологічного насильства стосовно нього. 
Щоб якось вплинути на дружину та припинити її агресивну поведінку він неодноразово звертався до Черкаського відділу поліції ГУ НП в Черкаській області, за наслідками таких звернень на ОСОБА_2 , як кривдницю, були складені термінові заборонні приписи, зокрема серії АА № 355047 від 31.12.2023, а також протоколи про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 998255 та ВАВ № 838039 від 03.01.2024 за ст. 173-2 ч.1 КУпАП. 10.01.2024 вищевказані протоколи були направлені для розгляду до Придніпровського районного суду м. Черкаси і постановою від 25.01.2024 об`єднані в одне провадження, а ОСОБА_2 визнано винною та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу. 18.01.2024 ОСОБА_2 в чергове вчинила насильство відносно нього, про що свідчать його звернення до поліції та складений відносно кривдниці ОСОБА_2 19.01.2024 терміновий заборонний припис № 355096. Своєю поведінкою ОСОБА_2 робить їх спільне проживання неможливим, здійснюючи щодо нього психологічний тиск, висловлюючи образи та погрози, застосовуючи фізичне насильство. Кожен напад ОСОБА_2 на нього відображається на психологічному стані дітей, так як вони стають дратівливими, перебувають в пригніченому стані, бояться кожного стороннього руху. Після винесеного термінового заборонного припису від 19.01.2024 дружина своєї поведінки не змінила, продовжує систематично застосовувати психологічне насильство до нього. Так, 26.01.2024 ОСОБА_2 вчинила домашнє насильство психологічного та фізичного характеру, вкусивши його за руку та висловлюючись в його сторону нецензурною лайкою, внаслідок чого він був вимушений звернутися до поліції і останні, в черговий раз виписали відносно кривдниці ОСОБА_2 терміновий заборонний припис № 452509 на 5 діб, а також склали відносно останньої протокол про адміністративне правопорушення ВАБ № 995864 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Для захисту себе та дітей від кривдниці, він змушений звертатися до суду із заявою про видачу стосовно ОСОБА_2 обмежувального припису строком на 6 місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням  Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2024 року заявлені вимоги задоволені частково.
Видано стосовно ОСОБА_2 , обмежувальний припис строком на 3 (три) місяці, яким визначено наступні заходи тимчасового обмеження її прав: заборонено перебувати в місці проживання ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 ; заборонено переслідувати ОСОБА_1 , та в будь який спосіб спілкуватися з ним, в тому числі вести телефоні переговори, або контактувати з ним через інші засоби зв`язку, як особисто, так і через по сторонніх осіб.
В задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що суд вважав доведеним факт, що ОСОБА_2 вчиняє домашнє насильство щодо заявника, а тому є висока вірогідність продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту ОСОБА_1 необхідно видати обмежувальний припис відносно ОСОБА_2 , яким строком на 3 місяці заборони їй перебувати в місці проживання заявника за адресою: АДРЕСА_1 та переслідувати його, в будь який спосіб спілкуватися з ним, в тому числі вести телефоні переговори, або контактувати через інші засоби зв`язку, як особисто, так і через сторонніх осіб. 
Разом з тим, суд не вбачав підстав для застосування таких обмежень як заборона кривднику наближатися на 200 метрів до місць частого відвідування постраждалої особи, оскільки заявником не конкретизовано адреси таких місць, тому в подальшому виконати таке рішення не вбачається суду можливим.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2024 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог заяви відмовити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_1 сам здійснював психологічне домашнє насильство над скаржником та, виводивши ОСОБА_2 з рівноваги, користувався цим моментом для виклику поліції і складення на неї протоколів про правопорушення, хоча фактично це була просто маніпуляція та спотворення фактів, а основною метою заявника є позбавлення скаржника місця проживання в квартирі разом з їх спільними дітьми.
Зауважила на тому, що заявник жодним чином не цікавиться життям та розвитком їх дітей, а після прийняття відповідного рішення судом, скаржник змушена і далі займатись життям дітей, але без можливості бути присутньою в квартирі де вони залишились, з огляду на той факт, що іншого свого житла вона не має, а також не має фінансів які б дозволили їй вийняти квартиру в оренду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанцій

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 14.01.2010 перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією Свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 14.01.2010 /а.с. 9/.
Від даного шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають двох малолітніх дітей: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ) та сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (копія Свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ) /а.с. 10-11/.
Заявнику ОСОБА_1 на праві спільної часткової власності належить квартира АДРЕСА_2 , що підтверджується копією дубліката свідоцтва про право на власність від 15.02.2022 /а.с. 8/.
В даній квартирі зареєстровані заявник ОСОБА_1 та ОСОБА_6 , що підтверджується витягом № 21-03/3154 від 18.01.2024 /а.с. 12/. Фактично проживає в квартирі заявник разом зі своєю дружиною – ОСОБА_2 та дітьми – ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_7 .
Між заявником та його дружиною – ОСОБА_2 постійно виникають сварки та конфлікти.
Заявником здійснено ряд звернень до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій дружини по відношенню до нього, що підтверджується талонами-повідомленнями єдиного обліку прийняття і реєстрації заяв (повідомлень) про кримінальне правопорушення та інші події № 403 та № 667 від 12.01.2024 /а.с. 13-14/, а також протоколом про адміністративне правопорушення серії ВАБ № 995864 від 26.01.2024 /а.с. 23/.
Працівниками поліції неодноразово складалися термінові заборонні приписи відносно кривдника  ОСОБА_2  у зв`язку з вчиненням насильства в сім`ї по відношенню до ОСОБА_1 , зокрема 31.12.2023, 19.01.2024 та 26.01.2024 /а.с. 18-19, 22/.
Крім того, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.01.2024 ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 31.12.2023 та 03.01.2024 домашнього насильства відносно чоловіка ОСОБА_8 /а.с. 20-21/.

Мотивувальна частина
Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповіднодо ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги та вивчивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного.

Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Статтею 129 Конституції України визначено, що суддя, здійснюючи правосуддя, є незалежним та керується верховенством права. Основними засадами судочинства є, зокрема забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Згідно зі ст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Згідно ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Заявник, звертаючись до суду з заявою про видачу обмежувального припису, посилався на те, що його дружина застосовує до нього психологічне та фізичне насильство в присутності їх дітей.
Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушення прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів стосовно кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілому від насильства у сім`ї.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у цій сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Пунктами 3, 14 та 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Кривдником є особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі (п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема, заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.
Пунктом 7 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
Згідно з п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Пунктом 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України передбачено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Суди під час вирішення такої заяви мають надавати оцінку всім обставинам та доказам у справі, вирішувати питання про дотримання прав та інтересів дітей і батьків, а також забезпечити недопущення необґрунтованого обмеження одного із батьків у реалізації своїх прав відносно дітей у разі безпідставності та недоведеності вимог заяви іншого з батьків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 756/2072/18 (провадження № 61-19328св18), від 09 грудня 2019 року у справі № 756/11732/18 (провадження № 61-49077св18), від 02 листопада 2020 року у справі № 336/3551/18-ц (провадження № 61-1693св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 766/13927/20-ц (провадження № 61-17471св20), від 28 червня 2022 року у справі № 466/180/22 (провадження № 61-4104св22), від 25 липня 2023 року у справі № 344/1732/23 (провадження № 61-6759св23).
Відповідно до ст. 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців.
У постанові від 05 вересня 2019 року у справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) Верховний Суд зробив висновок, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративні правопорушення та Кримінальному Кодексі України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підтвердження вчинення домашнього насильства заявник надав до суду: копії талонів-повідомлень єдиного обліку прийняття і реєстрації заяв, щодо його звернень до правоохоронних органів з приводу неправомірних дій дружини по відношенню до нього від 02.01.2024 та 03.01.2024; копію висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи за № 02-01/14 від 04.01.2024, за результатами якого у ОСОБА_1 мали місце легкі тілесні ушкодження; постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 25.01.2024, згідно якої ОСОБА_2 було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, а саме за вчинення 31.12.2023 та 03.01.2024 домашнього насильства відносно чоловіка ОСОБА_8 ; термінові заборонні приписи відносно кривдника  ОСОБА_2  у зв`язку з вчиненням насильства в сім`ї по відношенню до ОСОБА_1 , зокрема 31.12.2023, 19.01.2024 та 26.01.2024; копію висновку спеціаліста в галузі судово-медичної експертизи за № 02-01/86 від 29.01.2024, за результатами якого у ОСОБА_1 мали місце легкі тілесні ушкодження.
Матеріалами справи підтверджено, що домашнє насильство фізичного та психологічного характеру по відношенню до заявника здійснювалося в присутності їх спільних неповнолітніх дітей.
З урахуванням вищевикладених норм матеріального та процесуального права, наданих заявником доказів, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції вірно встановлено, що ОСОБА_1 доведено наявність обставин, які відповідно до положень Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», дають підстави для задоволення заяви про видачу обмежувального припису.
При цьому судом першої інстанції правомірно враховано наявність ризиків можливого застосування в подальшому ОСОБА_2 фізичного або психологічного насильства відносно заявника. 
Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявник ОСОБА_1 є ініціатором та провокатором сварок та вчиняє домашнє насильство відносно неї, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вказане не спростовує факту вчинення домашнього насильства стосовно заявника.
Доводи апеляційної скарги про обмеження внаслідок застосування такого обмежувального припису її прав на спілкування з дітьми є безпідставними, оскільки обмежувальний припис, не стосується її батьківських прав та не перешкоджає їй спілкуватись з дітьми особисто і через третіх осіб шляхом листування, телефонних переговорів або інших засобів зв`язку. Також обмежувальний припис не містить заборон бачитися ОСОБА_2 з дітьми поза межами місця їх проживання.
Крім того, застосування судом першої інстанції спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», є легітимним заходом втручання у права та свободи ОСОБА_2 , враховуючи, що ці заходи пов`язані із протиправною поведінкою останньої. Разом із тим, такі заходи носять тимчасовий характер та застосовані до скаржника на 3 місяці.
Інші доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер і правильності висновків суду першої інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, дотримавшись норм матеріального та процесуального права, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 01 лютого 2024 року – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України. 
Повний текст постанови складено 25 квітня 2024 року.

Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко