ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 травня 2024 року
м. Київ
справа № 757/130/22-ц
провадження № 61-15800св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Шиповича В. В. (суддя - доповідач), Осіяна О. М., Синельникова Є. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргуОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баранікова Марина Михайлівна, на постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: Журби С. О., Писаної Т. О., Приходька К. П.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
1.           У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», банк), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон» (далі - ТОВ «ФК «Фінілон»), про розірвання договорів банківського вкладу та стягнення коштів.
2.           Позов ОСОБА_1 обґрунтований тим, що 04 вересня 2013 року 
у Керченському відділенні філії «Кримське регіональне управління» між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договори № SAMDN25000737427815, 
№ SAMDN25000737427903, № SAMDN25000737428003, 
№ SAMDN25000737428210, № SAMDN425000737428280, 
№ SAMDN25000737428096 (вклади «Стандарт на 12 місяців»), відповідно до яких він розмістив у банку вклади (остаточний залишок яких становить 
300 000 дол. США) строком на один рік під 8 % річних. 
3.           У зв`язку із припиненням функціонування банківських відділень 
АТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та м. Севастополя у 2014 році, рахунки позивача було безпідставно заблоковано та припинено нарахування відсотків. З метою отримання належних йому коштів та нарахованих відсотків, він неодноразово звертався до відповідача із вимогами про видачу коштів.
4.           Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 , остаточно сформулювавши вимоги, просив суд розірвати договори банківських вкладів від 04 вересня 
2013 року № SAMDN25000737427815, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737427903, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428003, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428210, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN425000737428280, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428096, укладені між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк»;
зобов`язати ПАТ КБ «ПриватБанк» повернути належні йому кошти, розміщені 
у банку на умовах вказаних договорів банківського вкладу, шляхом стягнення їх з рахунків відповідача.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
5.           Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 
2023 року у складі судді Головко Ю. Г. позов задоволено частково, зобов`язано відповідача повернути ОСОБА_1 кошти, розміщені 
в АТ КБ «ПриватБанк» на умовах договорів банківського вкладу 
від 04 вересня 2013 року № SAMDN25000737427815, від 04 вересня 2013 року № SAMDN25000737427903, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428003, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428210, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428280, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428096, шляхом стягнення з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суми банківського вкладу за вказаними договорами 
у розмірі 300 000 дол. США. В іншій частині позову відмовлено.
6.           Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції вказав, що банк належним чином не виконав своїх зобов`язань щодо повернення банківських вкладів.
7.           Відмовляючи в частині вимог про розірвання договорів, суд вказав, що сторони визначили порядок розірвання договорів і датою такого розірвання 
з урахуванням поданої позивачем заяви та положень договорів є 22 травня 2018 року.
Короткий зміст оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції
8.           Постановою Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Рішення Печерського районного суду міста Києва від 02 лютого 2023 року в частині вимоги про зобов`язання банку повернути кошти шляхом їх стягнення 
з рахунків банку скасовано, а провадження у справі в цій частині закрито.
9.           Закриваючи провадження у справі, апеляційний суд вказав, що сторони, предмет і підстави позовів у справах № 757/130/22-ц та № 757/32332/18-ц 
в частині вимог про стягнення з банку на користь позивача 300 000 дол. США за шістьма договорами банківського вкладу є тотожними, а викладення ОСОБА_1 у новому позові вимог у дещо зміненій редакції не 
є свідченням пред`явлення позову з інших підстав.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
10.        У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баранікова М. М., просить постанову апеляційного суду скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
11.        02 листопада 2023 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баранікова М. М., подав касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року.
12.        Ухвалою Верховного Суду від 23 листопада2023 року відкрито касаційне провадження, витребувано із суду першої інстанції матеріали справи, які у грудні 2023 року надійшли до Верховного Суду.
13.        Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2024 рокуприйнято до розгляду доповнення до касаційної скарги ОСОБА_1 .
14.        Ухвалою Верховного Суду від 26 січня 2024 рокуАТ КБ «ПриватБанк» продовжено строк на подання відзиву на касаційну скаргу.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
15.        Підставою касаційного оскарження судового рішення заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц, Верховного Суду 
від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, від 02 вересня 2020 року 
у справі № 417/7171/19, від 08 квітня 2020 року у справі № 910/16868/19, 
від 12 серпня 2020 року у справі № 347/2115/17, від 10 червня 2020 року 
у справі № 366/2099/17, від 04 травня 2020 року у справі № 153/1368/17, 
від 27 травня 2020 року у справі № 761/35475/18, від 13 травня 2020 року 
у справі № 265/4455/19, від 14 лютого 2022 року у справі № 740/4779/20, 
від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19, від 10 травня 2023 року 
у справі № 723/1233/17 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
16.        Крім того вказує на порушення апеляційним судом норм процесуального права та наявність передбачених пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України підстав для скасування оскарженого судового рішення (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
17.        Вважає, що апеляційний суд дійшов помилкового висновку про тотожність спорів у справах  № 757/130/22-ц та № 757/32332/18-ц, оскільки 
у справі № 757/32332/18-ц були заявлені вимоги про стягнення коштів за відповідними депозитними договорами, трьох процентів річних та пені згідно зі статтею 10 Закону України «Про захист прав споживача», у справі 
№ 757/130/22-ц про розірвання депозитних договорів та зобов`язання повернути кошти.
18.        Крім того суд апеляційної інстанції належним чином не з`ясував обставини справи, не дослідив та не надав належної оцінки доказам, на які посилається позивач, як на підставу своїх вимог.
19.        У доповненнях до касаційної скарги заявник вказує, що у справах  № 757/130/22-ц та № 757/32332/18-ц також різні підстави позову, зокрема 
у справі № 757/130/22-ц новою підставою позову є посилання на звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку за формою 625, яким підтверджено виникнення між сторонами правовідносин, що виникають 
із договорів банківських вкладів.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
20.        У січні 2024 року АТ КБ «ПриватБанк»подало до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
21.        Вказує, що апеляційний суд, порівнявши сторони, підстави та предмет спору в частині вимог про стягнення з банку на користь позивача 
300 000 дол. США за шістьма депозитними договорами у цій справі та у справі 
№ 757/32332/18-ц, дійшов правильного висновку про тотожність цих справ.
22.        Судові рішення у справі № 757/32332/18-ц набрали законної сили.
23.        Натомість позивач всупереч висновків судів та обставин встановлених у справі № 757/32332/18-ц, намагається, шляхом подання нових доказів, які не були подані у справі № 757/32332/18-ц, фактично переглянути судові рішення, які набрали законної сили.
24.        Звертає увагу, що рішення Печерського районного суду м. Києва 
від 02 лютого 2023 року в частині вимог про розірвання договорів набрало законної сили та не оскаржувалось позивачем в апеляційному порядку і не переглядалось апеляційним судом. 
Фактичні обставини справи
25.        Судами у справі № 757/32332/18-ц встановлено, що у липні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до АТ КБ «ПриватБанк», в якому просив суд стягнути з банку суму вкладів за договорами банківського вкладу від 04 вересня 2013 року за номерами: SAMDN25000737427815,
SAMDN25000737427903, SAMDN25000737428003, SAMDN25000737428210,
SAMDN25000737428280, SAMDN25000737428096 у розмірі 300 000 дол. США, проценти у розмірі 113 004 дол. США, три проценти річних, нарахованих на заборгованість за договорами, у розмірі 31 980,78 грн та пеню у розмірі 
31 980,78 грн. В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що між ним та банком укладені зазначені договори банківського вкладу, на виконання яких він на депозитні рахунки АТ КБ «ПриватБанк» грошові кошти в сумах, що визначені цими договорами. У травні 2018 року він звернувся до відповідача із заявою, у якій повідомив банк про розірвання договорів банківського вкладу. Відповідач у строки, визначені договорами, після отримання заяви позивача грошові кошти йому не повернув, що стало підставою для звернення до суду за захистом порушеного права.
Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року позов ОСОБА_1 усправі № 757/32332/18-ц задоволено, стягнуто 
з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладів в розмірі 
300 000 дол. США, проценти в розмірі 113 004 дол. США, три проценти річних, нарахованих на заборгованість за договорами банківського вкладу, в розмірі 31 980,78 грн та пеню в розмірі 31 980,78 грн за договорами банківського вкладу від 04 вересня 2013 року № SAMDN25000737427815, від 04 вересня 2013 року № SAMDN25000737427903, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428003, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428210, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428280, від 04 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000737428096. Вирішено питання розподілу судових витрат.
26.        Постановою Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року 
у справі № 757/32332/18-ц апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 24 травня 2019 року скасовано, увалено нове судове рішення про відмову в позові.
27.        Постановою Верховного Суду від 02 вересня 2020 року усправі № 757/32332/18-ц касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Київського апеляційного суду від 04 вересня 2019 року змінено 
у мотивувальній частині, виклавши її у редакції цієї постанови щодо підстав відмови у позові. В іншій частині постанова Київського апеляційного суду 
від 04 вересня 2019 року залишена без змін. 
28.        Верховний Суд у справі № 757/32332/18-ц погодився із висновком апеляційного суду про відмову в позові з тих підстав, що позивач не надав належних та допустимих доказів, які б підтверджували у встановленому законом порядку обставини внесення ним грошових коштів, а наявні 
у матеріалах справи довідки не є належними доказами у розумінні статті 77 ЦПК України та не містять інформацію про предмет доказування.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
29.        Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги, відзиву на неї, та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню. 
30.        Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права 
у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
31.        Згідно із частинами першою-другою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
32.        Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
33.        Згідно з пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо набрали законної сили рішення суду або ухвала суду про закриття провадження у справі, ухвалені або постановлені з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами.
34.        Відповідно до частини першої статті 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню 
в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження 
у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.
35.        Для застосування підстави закриття провадження у справі передбаченої пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України необхідна одночасна наявність трьох складових: тотожних сторін спору, тотожного предмета позову, тотожної підстави позову, тобто коли позови повністю співпадають за складом учасників цивільного процесу, 
матеріально-правовими вимогами та обставинами, що обґрунтовують звернення до суду.
36.        Зазначена підстава для закриття провадження у справі спрямована на усунення випадків повторного вирішення судом тотожного спору, який вже розглянуто і остаточно вирішено по суті, оскільки після набрання рішенням суду законної сили сторони та треті особи із самостійними вимогами, а також їх правонаступники не можуть знову заявляти в суді ту саму позовну вимогу 
з тих самих підстав.
37.        Неможливість повторного розгляду справи за наявності рішення суду, що набрало законної сили, постановленого між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, ґрунтується на правових наслідках дії законної сили судового рішення. Закриття провадження у справі у цьому разі можливе лише за умови, що позов, з приводу якого ухвалено рішення, яке набрало законної сили, є тотожним з позовом, який розглядається.
38.        У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року 
у справі № 761/7978/15-ц зазначено, що необхідність застосування пункту 2 частини першої статті 205 ЦПК України (2004 року) зумовлена, по-перше, неприпустимістю розгляду судами тотожних спорів, в яких одночасно тотожні сторони, предмет і підстави позову, та, по-друге, властивістю судового рішення, що набрало законної сили (стаття 223 ЦПК України).
За змістом наведеної норми позови вважаються тотожними, якщо в них одночасно співпадають сторони, підстава та предмет спору. Нетотожність хоча б одного з елементів не перешкоджає повторному зверненню до суду заінтересованих осіб за вирішенням спору. У розумінні цивільного процесуального закону предмет позову - це матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої він просить ухвалити судове рішення. У матеріальному розумінні предмет позову - це річ, щодо якої виник спір.
39.        Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яка опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 917/1739/17).
40.        Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Тобто зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову - це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасно зміна і предмета, і підстав позову не допускається. Разом з тим не вважаються зміною підстави позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права (постанова Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року 
у справі № 924/1473/15.
41.        Аналогічні висновки містяться в постановах Верховного Суду 
від 28 липня 2021 року у справі № 640/9380/19, від 15 листопада 2021 року 
у справі № 428/9280/20, від 21 грудня 2021 року у справі № 295/983/21, 
від 31 січня 2022 року у справі № 569/9506/21, від 07 вересня 2023 року 
у справі № 750/9187/22, від 17 квітня 2024 року у справі № 669/417/22.
42.        Визначаючи підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити, на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і норм закону позивач просить про захист свого права.
43.        У рішеннях Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року 
у справі за заявою № 48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», 
від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою № 28342/95
«Brumarescu v. Romania» (Брумареску проти Румунії) констатовано існування усталеної практики щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що
у будь-якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.
44.        Апеляційний суд, порівнявши сторони, підстави та предмет спору 
у справі № 757/130/22 та у справі № 757/32332/18-ц, в яких обох сторонами 
є ОСОБА_1 (позивач), АТ КБ «ПриватБанк» (відповідач) і в обох справах  ОСОБА_1  просить стягнути з банку суму вкладів за одними і тими 
ж шістьма договорами, дійшов правильного висновку про тотожність цих справ  у відповідній частині.
45.        Посилання позивача на нові докази, зокрема звіт про концентрацію ризиків за пасивними операціями банку за формою 625, не свідчить про різні підстави позовів в частині стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу.
46.        Позовні вимоги у справі № 757/32332/18-ц: «…стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 суму вкладів за договорами банківського вкладу від 04 вересня 2013 року … у розмірі 300 000 дол. США…» та у справі № 757/130/22-ц: «…зобов`язати АТ КБ «ПриватБанк» повернути ОСОБА_1 кошти, що розміщені ним у вказаному банку на умовах договорів банківського вкладу від 04 вересня 2013 року, шляхом стягнення 
з рахунків відповідача…», незважаючи на їх стилістичне різне формулювання, 
є тотожними по своїй суті і спрямовані на стягнення із банку на користь позивача суми вкладів в розмірі 300 000 дол. США.
47.        Вочевидь позивач, отримавши негативні для себе рішення судів у справі 
№ 757/32332/18-ц через недоведеність позовних вимог, намагається шляхом подання позову у справі № 757/130/22-ц домогтися оцінки судами нових доказів та ревізувати висновки, які викладені в остаточних судових рішеннях у справі № 757/32332/18-ц.
48.        Верховний Суд погоджується із висновками апеляційного суду про наявність передбачених пунктом 3 частини першої статті 255 ЦПК України підстав для закриття провадження у справі у відповідній частині, оскільки інший підхід, в контексті розглядуваної справи, означав би можливість подання ОСОБА_1 необмеженої кількості позовів з одного й того самого питання (стягнення суми вкладів за договорами банківського вкладу 
від 04 вересня 2013 року), із посиланням на нові докази.
49.        Звернувшись до суду із позовом у справі № 757/32332/18-ц із вимогами, про стягнення суми вкладів за договорамибанківського вкладу, позивач мав саме в тій справі доводити свої вимоги, надаючи докази на підтвердження своїх вимог.
50.        Надання оцінки судовим рішенням у справі № 757/32332/18-ц виходить за межі повноважень Верховного Суду під час розгляду справи № 757/130/22.
51.        Встановивши, що  ОСОБА_1 подано на вирішення суду спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, 
з приводу якого набрало законної сили судове рішення в справі 
№ 757/32332/18-ц, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі пункту 3 частини першої статті 255 ЦПК України у відповідній частині.
52.        Подібні висновки щодо неможливості повторного вирішення спору, який вирішений в іншій справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, із ухваленням рішення, яке набрало законної сили, Верховний Суд неодноразово викладав, зокрема, у постановах 
від 17 травня 2022 року у справі № 488/2444/21, від 17 квітня 2024 року 
у справі № 669/417/22, звертаючи увагу на необхідність дотримання принципів правової визначеності та поваги до остаточного рішення суду. 
53.        З цих підстав підлягають відхиленню доводи касаційної скарги, що апеляційний суд не дослідив усі обставини у справі та не порівняв підстави позову, що призвело до помилкового закриття провадження у справі.
54.        За встановлених обставин, висновки суду апеляційної інстанції не суперечать узагальненим висновкам, що у постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі № 761/7978/15-ц, Верховного Суду від 22 травня 2019 року у справі № 640/7778/18, 
від 02 вересня 2020 року у справі № 417/7171/19, від 08 квітня 2020 року 
у справі № 910/16868/19, від 12 серпня 2020 року у справі № 347/2115/17, 
від 10 червня 2020 року у справі № 366/2099/17, від 04 травня 2020 року 
у справі № 153/1368/17, від 27 травня 2020 року у справі № 761/35475/18, 
від 13 травня 2020 року у справі № 265/4455/19, від 14 лютого 2022 року 
у справі № 740/4779/20, від 26 жовтня 2022 року у справі № 175/4055/19, 
від 10 травня 2023 року у справі № 723/1233/17, на які посилався заявник 
в касаційній скарзі.
55.        Оскаржене судове рішення є достатньо вмотивованим та містить відповіді на ключові питання щодо наявності підстав для закриття провадження у справі у відповідній частині.
56.        Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
57.        Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін.
58.        Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 лютого 2023 року в частині вирішення вимог про розірвання договорів, в апеляційному порядку не оскаржувалось і апеляційним судом не переглядалось. 
59.        Клопотання представника  ОСОБА_1 , викладене в касаційній скарзі, про розгляд справи у судовому засіданні за участю сторін, суд касаційної інстанції відхиляє, з огляду на те, що за змістом статті 401 ЦПК України попередній розгляд проводиться у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Необхідності заслуховувати пояснення сторін колегією суддів не встановлено. 
Керуючись статтями 400, 401, 416, ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
1.           Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Баранікова Марина Михайлівна, залишити без задоволення.
2.           Постанову Київського апеляційного суду від 05 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:	В. В. Шипович О. М. Осіян Є. В. Синельников