УХВАЛА
17 червня 2024 року 
м. Київ
справа № 291/386/21
провадження № 61-8388ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргуприватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та зобов`язання видати трудову книжку,   
ВСТАНОВИВ:
У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПСП «Агрофірма «Світанок» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у розмірі 224 921,39 грн; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 13 березня 2021 року до моменту видачі трудової книжки з розрахунку 307,69 грн за кожен робочий день; зобов`язання видати трудову книжку. 
Рішенням Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано              ПСП «Агрофірма «Світанок» видати ОСОБА_1 належним чином оформлений оригінал його трудової книжки. Стягнуто з ПСП «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у період затримки видачі трудової книжки за період з 03 квітня 2018 року до 28 лютого 2019 року
у сумі 70 153,32 грн без врахування належних до утримання податків та інших обов`язкових платежів. У задоволені решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Постановою Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2024 року апеляційну скаргу ПСП «Агрофірма «Світанок» залишено без задоволення. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року в частині стягнення середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжкискасовано, ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким стягнуто з                           ПСП «Агрофірма «Світанок» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 159 176,12 грн. У решті рішення залишено без змін.
13 червня 2024 року ПСП «Агрофірма «Світанок» через систему «Електронний суд» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 травня                        2024 року, ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову                           ОСОБА_1 відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 394 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження). 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки судові рішення у цій справі не підлягають касаційному оскарженню.
Згідно із статтею 129 Конституції України та статтями 2, 17 ЦПК України однією з основних засад цивільного судочинства є забезпечення апеляційного перегляду справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», частина четверта статті 10 ЦПК України), умови прийнятності касаційної скарги відповідно до норм національного законодавства можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Касаційний перегляд справи вважається екстраординарним.
Обмеження доступу до Верховного Суду охоплюється загальновизнаною легітимною метою встановленого законодавством вартісного порогу для скарг, що подаються на розгляд суду касаційної інстанції, яка полягає в тому, щоб забезпечувати розгляд у Верховному Суді, з огляду на саму суть його функцій, лише справ необхідного рівня значущості.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же статті ЦПК України.
Встановлення у процесуальному законі виняткових підстав для касаційного оскарження судових рішень у малозначних справах (справах незначної складності) та справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, лише у тих випадках, коли таке оскарження є дійсно необхідним (зокрема, коли касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу), має гарантувати право на остаточне та обов`язкове до виконання судове рішення, сприяти стабільності й визначеності у цивільних правовідносинах.
Конституційний Суд України у Рішенні від 22 листопада 2023 року № 10-р(ІІ)/2023 дійшов висновку, що припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, який встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, є зрозумілим за змістом та передбачним за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності. Пункт2 частини третьої статті 389 Кодексу містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження.
Предметом спору у цій справі є вимоги про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та зобов`язання видати трудову книжку. Спір між сторонами виник з трудових правовідносин. 
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на час подання касаційної скарги (250 х 3 028 грн =                    757 000 грн). 
Враховуючи приписи пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, судові рішення у цій справі за загальним правилом не підлягають касаційному оскарженню. Норми процесуального закону, якими врегульовано процедуру доступу до суду касаційної інстанції, слід визнати такими, що відповідають критеріям правової визначеності та передбачуваності.
У касаційній скарзіПСП «Агрофірма «Світанок» зазначає, що касаційна скарга стосується питання, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, а справа має виняткове значення для заявника.
Верховний Суд, взявши до уваги ціну й предмет позову, надану судами першої та апеляційної інстанцій оцінку наявним у матеріалах справи доказам і встановленим обставинам, а також оцінивши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником аргументи не свідчать про наявність підстав для перегляду у касаційному порядку судових рішень у цій справі.
Незгода заявника з встановленими судами обставинами та правовою оцінкою наявних у матеріалах справи доказів при вирішенні спору про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та зобов`язання видати трудову книжку не свідчить про фундаментальне значення вирішених у цій справі питань для формування єдиної правозастосовчої практики. Доводи ПСП «Агрофірма «Світанок» про те, що справа має виняткове значення для заявника є необґрунтованими.
Наведені ПСП «Агрофірма «Світанок» у касаційній скарзі доводи значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Отже, випадків, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб,підлягають касаційному оскарженню, у цій справі не встановлено Верховним Судом.
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
З урахуванням наведеного, оскільки ПСП «Агрофірма «Світанок» подало касаційну скаргу на судові рішення, що згідно з положеннями ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у цій справі належить відмовити. 
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини третьої статті 389, частиною першою, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» на рішення Ружинського районного суду Житомирської області від 03 листопада 2023 року та постанову Житомирського апеляційного суду від 14 травня 2024 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до приватного сільськогосподарського підприємства «Агрофірма «Світанок» про стягнення коштів за час вимушеного прогулу та зобов`язання видати трудову книжку.
Копію ухвали та додані до касаційної скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу. 
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                            Є. В. Синельников
                                                                                                   О. М. Осіян
                                                                                                   В. В. Шипович