ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3157/24 Справа № 202/16043/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Маринін О.В. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 квітня 2024 року                                                                 м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Барильської А.П., Демченко Е.Л.

розглянувши в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в письмовому провадженні у м. Дніпрі цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — адвоката Бляхарської Юлії Олександрівни на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат на дитину,-

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягнення додаткових витрат на дитину.
Позов мотивовано тим, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є їх спільною дитиною із відповідачем. У зв`язку із досягненням дитиною повноліття, виплату аліментів припинено. Згідно витягу з наказу № ?552-С від 08 серпня 2019 року ОСОБА_3 зарахована студенткою 1 курсу Національної металургійної академії України факультету комп`ютерних систем енергетики і автоматизації. Згідно договору N?1304-2-1-1-19 від 01 вересня 2019 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 42 000 (сорок дві тисячі гривень). Починаючи з 01 вересня 2019 року позивачка вносила оплату за освітні послуги, а саме згідно долучених фіскальних чеків. На даний час у зв`язку з навчанням ОСОБА_3 не працює та перебуває на повному утриманні матері, в той час відповідач не приймає моральної та матеріальної участі у вихованні доньки. Прохання змінити своє ставлення до спільної дитини та надавати матеріальну допомогу залишилися поза увагою. 
У зв`язку з чим просила стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітньої доньки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка продовжує навчання у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання та досягнення ОСОБА_3 23-річного віку та 1/2 витрат сплачених ОСОБА_1 на навчання ОСОБА_3 загальною сумою 21 000 грн., зобов`язавши відповідача сплачувати 1/2 витрат за навчання ОСОБА_3 у строк та розмірі передбаченому Договором про надання освітніх послуг. 
Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року позов задоволено частково та ухвалено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 яка продовжує навчання у розмірі 1/6 всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову 21 серпня 2023 року і до досягнення дитиною 23-річного віку чи закінчення (припинення) навчання; в задоволенні інших вимог – відмовлено; рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання; вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивоване тим, що суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання доньки, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Визначений розмір аліментів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітню доньку для забезпечення її життєдіяльності. Щодо додаткових витрат, суд першої інстанції вважав, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини— навчання дитини з метою здобуття професійної освіти.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
Згідно з ч. 13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 — адвоката Бляхарської Юлії Олександрівни на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.
Так, судом встановлено, що 13 жовтня 2001 року між сторонами було укладено шлюб, який 01 червня 2010 року було розірвано.
Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьком якої є відповідач ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 28 березня 2002 року, виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Індустріального районного управління юстиції м. Дніпропетровська.
Судовим наказом № 2-н/202/262/2018 від 14 вересня 2018 року Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , у розмірі 1/4 заробітку (доходу) ОСОБА_2 , і не більше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення з 22 серпня 2018 року.
У зв`язку з досягненням повноліття ОСОБА_2 26 лютого 2020 року виплату аліментів припинено.
Згідно витягу з наказу № 552-С від 08 серпня 2019 року ОСОБА_3 була зарахована студенткою 1 курсу Національної металургійної академії України денної форми навчання факультету комп`ютерних систем енергетики і автоматизації.
Згідно договору № 1304-2-1-1-19 від 01 вересня 2019 року загальна вартість освітньої послуги за весь строк навчання становить 42 000 (сорок дві тисячі гривень). Строк надання освітньої послуги з 01 вересня 2019 року по 30.06.2023 р.
Наказом №817 від 31 серпня 2023 року ОСОБА_3 зарахована на 1 курс з 01 вересня 2023 року. Термін навчання до 31 січня 2025 року.
Згідно довідки № 247 від 29 вересня 2023 року ОСОБА_3 є магістром 1 курсу денної форми навчання факультету прикладних комп`ютерних технологій "Українського державного університету науки та технологій" 4 рівня акредитації.
Відповідно до даних договору № MM112325204 від 29 серпня 2023 року вартість навчання за весь період навчання складає 40 350 грн., щорічно - 26 900 грн., в разі семестрової плати 13 450 грн., термін перерахування у разі вступу не пізніше 10 днів після зарахування на навчання.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що суд прийшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів на користь позивача у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи із дня пред`явлення даного позову до суду і на період навчання доньки, оскільки стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Визначений розмір аліментів, є реальним і дає змогу підтримати повнолітню доньку для забезпечення її життєдіяльності. Щодо додаткових витрат, суд першої інстанції вважав, що не відноситься до особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини— навчання дитини з метою здобуття професійної освіти.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
На підставі ст. 198 СК України, батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
Статтею 199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На підставі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
У відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу.
На підставі ст. 191 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції встановивши спроможність відповідача надавати донці матеріальну допомогу, не врахував, що при стягненні аліментів у розмірі 1/6 частини доходу ОСОБА_2 є недостатнім, та в такому випадку весь тягар утримання доньки лягає на матір, колегія суддів відхиляє, оскільки мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
А тому, враховуючи рівність прав та обов`язків кожного із батьків щодо утримання доньки, те, що вона як повнолітня має всі законні права та можливості для отримання свого заробітку, а також той факт, - колегія суддів вважає, що визначений законом розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки є справедливим та достатнім.
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що судом безпідставно відмовлено у задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат на дитину, то колегія суддів вважає їх необґрунтованими, з огляду на наступне.
Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.
Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
При цьому, статтею 199 СК України передбачений обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання; право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах на дитину правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.
Тому, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України (додаткові витрати на дитину) не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу (утримання дитини, яка продовжує навчання).
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Оскільки навчання особи з метою здобуття професійної освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини та такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України, суд першої інстанції обгрунтовано відмовив у задоволенні позову в цій частині, з висновком якого погоджується й апеляційний суд.
Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянтом не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.
Відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 — адвоката Бляхарської Юлії Олександрівни – залишити без задоволення.
Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2023 року  -  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров
Судді А.П. Барильська
Е.Л. Демченко