Номер провадження: 33/813/710/24
Номер справи місцевого суду: 522/21153/23 
Головуючий у першій інстанції Абухін Р. Д. 
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
       11.04.2024 року                                                                 м. Одеса
Суддя Одеського апеляційного суду судової палати у цивільних справах Лозко Ю.П.,
за участю секретаря судового засідання Пересипка Д.В., особи, яка притягається до адміністартивної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника Клабукова Романа Володимировича, потерпілої ОСОБА_2 , її представника-адвоката Сулика Романа Андрійовича 
       розглянувши апеляційну скаргу адвоката Сулика Романа Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 
на постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року
ВСТАНОВИВ:
Постановою судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №003574 від 16 жовтня 2023 року, поліцейськими зафіксовано, що 16 жовтня 2023 року 
ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
В апеляційній скарзі адвокат Сулик Р.А., який діє в інтересах ОСОБА_2 просить постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року, визнати винним ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення за 
ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
За доводами апеляційної скарги справу про адміністративне правопорушення розглянуто без участі потерпілої ОСОБА_2 , остання не повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи у зв`язку з чим була позбавлена можливості ознайомитися з матеріалами справи, подати клопотання, надати пояснення та докази у справі, отримати кваліфіковану юридичну допомогу. Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність у діях ОСОБА_1 ознак інкримінованого адміністративного правопорушення, оскільки не врахував, що потерпіла протягом 2017-2023 року перебувала у стосунках з ОСОБА_1 , та він протягом цього часу вчиняв відносно ОСОБА_2 психологічне та фізичне насильство. Факти протиправної поведінки ОСОБА_1 підтверджуються відео та аудіоматеріалами, з яких, на думку апелянта, убачається зверхність та образи, які висловлював ОСОБА_1 по відношенню до потерпілої, фотографіями заподіяних їй тілесних ушкоджень, скріншотами листування між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Апелянт звертає увагу, що потерпіла зверталася до правоохоронних органів із заявами щодо застосування відносно неї систематичного домашнього насильства зі сторони ОСОБА_1 . У зв`язку із стосунками, що склалися між сторонами, ОСОБА_2 зверталася за допомогою до лікарів-психотерапевтів у зв`язку з чим проходила лікування. Окремо акцентує увагу на тій обставині, що у зв`язку з поведінкою ОСОБА_1 , потерпіла мала спробу суїциду 13 вересня 2023 року. 
В апеляційній скарзі апелянт порушує питання про поновлення строку на апеляційне оскарження посилаючись на те, що потерпіла не була проінформована про направлення протоколу до суду, стан розгляду справи, про дату судового засідання, копію оскаржуваної постанови не отримувала про прийняте судом рішення дізналася випадково, у зв`язку з чим просить визнати причини пропуску строку на апеляційне оскарження поважними. 
09 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку на вказану вище апеляційну скаргу, захисник Клабуков Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення, які обґрунтовує тим, що в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_2 від 16 жовтня 2023 року, подана до правоохоронного органу про видачу їй копії протоколу про вчинення адміністративного правопорушення щодо неї та копії термінового заборонного припису. Ця заява була написана власноручно ОСОБА_2 та цього ж дня, тобто 16 жовтня 2023 року зареєстрована у відділі поліції, а тому на думку захисника, з цього часу ОСОБА_2 мала можливість та очікувано отримала копію зазначеного вище протоколу. Окрім того, зазначає, що у змісті цього протоколу зазначено, що розгляд адміністративної справи відбудеться в Приморському районному суді м. Одеси та є підпис ОСОБА_2 про те, що вона ознайомлена про місце розгляду справи. Також зазначає, що саме ОСОБА_2 була зацікавлена та ініціювала притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, однак, таку обізнаність не проявила та не вчинила ніяких дій для з`ясування часу та місця розгляду справи для надання суду доводів та доказів на підтвердження своєї правоти, що в свою чергу спростовує факт того, що потерпіла була позбавлена можливості ознайомитись з матеріалами справи, не була обізнана про стан розгляду справи, та таке інше. Крім того звертає увагу на ту обставину, що з дня укладення ОСОБА_2 договору про надання правової допомоги (28 листопада 2023 року), до дня її звернення з апеляційною скаргою вперше (28 грудня 2023 року), минуло 29 днів, що є більше майже ніж у 3 рази, а ніж строк, встановлений законом на оскарження судового рішення. 
11 квітня 2024 року засобами електронного зв`язку захисник Клабуков Р.В., який діє в інтересах ОСОБА_1 подав заперечення у яких зазначає, що докази, долучені представником потерпілої до апеляційної скарги не стосуються та не доказують сварку між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 16 жовтня 2023 року та нібито вчинення в цей день домашнього насильства, і не підтверджують насильства з боку ОСОБА_1 і в інший час. Звинувачення ОСОБА_2 мають загальний та сумнівний характер щодо незаконних дій ОСОБА_1 відносно неї.
Окрім того, захисник зазначає, що матеріали справи, що складені поліцейськими не містять інформації про те, у чому саме полягало насильство, яке інкриміноване 
ОСОБА_1 . Протокол про адміністративне правопорушення, пояснення ОСОБА_2 , надані поліцейському не містять відомостей щодо вчиненням ОСОБА_1 таких дії, як залякування, переслідування або висловлення ним погроз. Також відсутня подія і склад адміністративного правопорушення, що виключає провадження у справі відповідно до ст. 247 КУпАП, що встановив суд першої інстанції.
       Посилаючись на вказане вище, захисник просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року без змін. 
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_2 та її представник-адвокат Сулик Р.А. просили поновити строк на апеляційне оскарження постанови суду, як такий, що пропущений з поважних причин, за результатами апеляційного перегляду справи постанову судді від 08 листопада 2023 року скасувати та прийняти нову, якою визнати ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1  та  його захисник-адвокат Клабуков Р.В.заперечували проти задоволення клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження вказаної вище постанови суду, а також вимог та доводів апеляційної скарги ОСОБА_2 , просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану постанову суду першої інстанції залишити без змін.
Вислухавши пояснення учасників справи, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд доходить таких висновків.
Відповідно до ч. 2 ст. 294 КУпАП постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її законним представником, захисником, потерпілим, його представником протягом десяти днів з дня винесення постанови. Апеляційна скарга, подана після закінчення цього строку, повертається апеляційним судом особі, яка її подала, якщо вона не заявляє клопотання про поновлення цього строку, а також якщо у поновленні строку відмовлено.
Строк на апеляційне оскарження, пропущений із поважних причин, може бути поновлений за клопотанням заінтересованої особи.
При вирішенні питання про можливість поновлення пропущеного процесуального строку, суд має зважати на причини, які слугували перешкодами у реалізації особою права на апеляційне оскарження.
Поважними причинами слід вважати лише ті обставини, які були об`єктивно непереборними, тобто не залежали від волевиявлення особи, яка подала апеляційну скаргу, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили або ускладнили можливість своєчасного звернення до суду у визначений законом строк.
Вирішуючи питання про поновлення строку на апеляційне оскарження, суд повинен у сукупності оцінити всі обставини справи, навести мотиви щодо поважності чи неповажності причин пропуску строку на апеляційне оскарження та зазначити, з яких підстав подане скаржником клопотання може бути задоволене.
Лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації прав щодо оскарження судового рішення в апеляційному порядку у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск строку апеляційного оскарження з поважних причин.
Відповідно до приписів ч. 1 ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено.
Так, 08 листопада 2023 року судом прийнято оскаржуване судове рішення, тому у відповідності до ст. 294 КУпАП перебіг строку на апеляційне оскарження цієї постанови суду розпочався з 09 листопада 2023 року і закінчився 20 листопада 2023 року.
За приписами ст. 277-2 КУпАП повістка особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, вручається не пізніш як за три доби до дня розгляду справи в суді, в якій зазначаються дата і місце розгляду справи. Інші особи, які беруть участь у провадженні по справі про адміністративні правопорушення, повідомляються про день розгляду справи в той же строк.
Відповідно до положень ст. 285 КУпАП постанова оголошується негайно після закінчення розгляду справи. Копія постанови протягом трьох днів вручається або висилається особі, щодо якої її винесено. Копія постанови в той же строк вручається або висилається потерпілому на його прохання. Копія постанови вручається під розписку. У разі якщо копія постанови висилається, про це робиться відповідна відмітка у справі.
Як убачається з матеріалів справи, відомостей на підтвердження вручення потерпілій ОСОБА_2 повістки про виклик до суду у судове засідання на 08 листопада 2023 року (день прийняття судом оскаржуваної постанови), як і щодо вручення останній копії оскаржуваної постанови суду матеріали справи не містять.
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що зміст протоколу про адміністративне правопорушення також не містить відомостей щодо дати та часу розгляду судом цієї справи.
Матеріали справи містять заяву ОСОБА_2 , адресовану правоохоронному органу про видачу їй копії протоколу про адміністративне правопорушення, складеного відносно ОСОБА_1 , однак відомостей щодо її отримання матеріали справи не містять. 
Договір про надання правової допомоги між ОСОБА_2 та керуючим адвокатського бюро «Приходько та Партнери» укладено 29 листопада 2023 року (а.с. 102-103).
З апеляційною скаргою вперше адвокат Сулик Р.А. в інтересах ОСОБА_2 звернувся 21 грудня 2023 року, про що свідчить відбиток штемпелю на поштовому конверті (а.с. 91). Ця апеляційна скарга була повернута апелянту постановою Одеського апеляційного суду від 11 січня 2024 року у зв`язку тим, що долучений до апеляційної скарги ордер містив інформацію про надання правової допомоги у Приморському районному суді м. Одеси 
(а.с. 94). Повторно, з урахуванням недоліків, зазначених у постанові апеляційного суду, адвокат Сулик Р.А. звернувся 17 січня 2024 року, що підтверджується відбитком штемпелю на поштовому конверті (а.с. 147).
Ураховуючи викладене вище, зважаючи на те, що потерпіла у порядку, регламентованому законом в судове засідання не викликалася, справа розглянута без її участі, відомості щодо вручення ОСОБА_2 копії оскаржуваної постанови у матеріалах справи відсутні, з урахуванням незначного інтервалу часу між подання апеляційної скарги вперше та поданої повторно, апеляційний суд вважає, що наведені апелянтом доводи у якості причин пропуску строку на апеляційне оскарження є поважними, у зв`язку з чим клопотання про поновлення строку підлягає задоволенню.
Відповідно до положень ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
       Приймаючи постанову про закриття провадження у справі у зв`язку з відсутністю у діях ОСОБА_1 події та складу адміністративного правопорушення, передбаченого 
ч.1 ст. 173-2 КУпАП, суд першої інстанції виходив з того, що правоохоронцями не надано належних, допустимих та достовірних і достатніх доказів на підтвердження того, що під час конфлікту ОСОБА_1 спричинив шкоду психічному здоров`ю потерпілої, що спричинило наслідки, передбачені п. 14 ч.1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашнього насильства». При цьому суд врахував пояснення ОСОБА_1 надані ним про те, що він будь-яких дій психологічного насильства до потерпілої не застосовував, з ініціативи останньої розмовляв на підвищених тонах. Також місцевий суд урахував відеозаписи, надані ОСОБА_1 , з яких убачається, що він не здійснював домашнє насильство. 
Апеляційний суд погоджується з такими висновками судді, з огляду на таке.
У відповідності до приписів ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно із ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Таким чином під час розгляду справи, законодавець покладає на суд обов`язок, обумовлений з`ясуванням істотних обставин справи, перелік яких регламентовано законом, які слугують правовими підставами (підґрунтям) для прийняття рішення про визнання особи винуватою у скоєнні інкримінованого правопорушення та застосування до неї заходу державного примусу у вигляді накладення стягнення.
При цьому, законодавець у положеннях ст. 7 КУпАП констатує, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Склад адміністративного правопорушення - це сукупність законодавчо-визначених ознак, наявність яких дає підстави дійти висновку у кожному конкретному випадку щодо належної правової кваліфікації дій особи, та як наслідок прийняти рішення щодо можливості притягнення такої особи до юридичної відповідальності.
Відсутність (недоведеність) хоча б однієї із ознак складу адміністративного правопорушення унеможливлює прийняття рішення про притягнення особи до відповідальності та застосування відносно неї заходів державного примусу, зокрема накладення стягнення у виді штрафу.
Диспозиція ч.1 ст. 173-2 КУпАП передбачає відповідальність за вчинення домашнього насильства, насильства за ознакою статі, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі винесення такого припису
Організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства врегульовані Законом України «Про запобігання та протидію домашнього насильства» (далі - Закон).
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Визначення поняття домашнього насильства також надано і у Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) відповідно до положень якої "домашнє насильство" означає всі акти фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, які відбуваються в лоні сім`ї чи в межах місця проживання або між колишніми чи теперішніми подружжями або партнерами, незалежно від того, чи проживає правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні або незалежно від того, чи проживав правопорушник у тому самому місці, що й жертва, чи ні.
Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Отже необхідною передумовою з наявністю (існуванням) якої законодавець передбачає можливість притягнення особи до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, є встановлення тієї обставини, що у зв`язку з неправомірною поведінкою кривдника, настають наслідки, які викликають у особи, яка постраждала від домашнього насильства, побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
При цьому, саме по собі лише застосування кривдником нецензурної лексики, образливих висловів на адресу потерпілої, не утворює складу адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП, а відтак і не може бути правовою підставою для притягнення такої особи до адміністративної відповідальності саме за цієї статтею закону. 
Апеляційний суд погоджується з висновками місцевого суду щодо відсутності у діях ОСОБА_1 складу інкримінованого правопорушення, оскільки за результатами апеляційного перегляду, судом апеляційної інстанції не встановлено фактичних обставин, які б спростовували правильні висновки суду першої інстанції.
Відповідно до ст. 251 КУпАП, обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Відтак, тягар доказування на предмет доведеності достатності доказів винуватості ОСОБА_1 , у скоєні інкримінованого адміністративного правопорушення покладено на особу, що складала протокол про адміністративне правопорушення, тобто поліцейських.
Обов`язок органу (особи), яка склала протокол про адміністративне правопорушення, нести тягар доказування, що є складовою презумпції невинуватості та забезпечення доведеності вини в сенсі ст. 62 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини, та звільняє особу від обов`язку доводити свою непричетність до вчинення порушення.
З протоколу про адміністративне правопорушення серії ВАД №003574 від 16 жовтня 2023 року убачається, що у графі склад адміністративного правопорушення, поліцейськими зазначено про таке: «16 жовтня 2023 року о 16:00 год. ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 , вчинив домашнє насильство психологічного характеру до 
 ОСОБА_2 , а саме висловлювався нецензурною лайкою, чим вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст. 173-2 КУпАП» (а.с. 1).
Отже, правоохоронцями не встановлено ту обставину, що зазначені вище дії ОСОБА_1 , призвели до настання наслідків з існуванням яких, закон пов`язує адміністративну відповідальність за ст. 173-2 КУпАП, тобто викликали у ОСОБА_2 побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди її психічному здоров`ю.
З долученого до матеріалів справи рапорту від 16 жовтня 2023 року убачається, що ОСОБА_2 звернулася до поліції відносно кривдника ОСОБА_1 , у зв`язку з тим, що останній не дає їй забирати особисті речі та агресивно себе поводить (а.с. 2).
Як убачається з протоколу прийняття заяви про кримінальне правопорушення та іншу подію від 16 жовтня 2023 року, ОСОБА_2 повідомила поліцейським такі обставини: 16 жовтня 2023 року о 16:00 в неї виникла сварка з її колишнім цивільним чоловіком, який не віддав їй особисті речі, ображав нецензурною лайкою та штовхав (а.с. 3-5).
З наданих ОСОБА_1 16 жовтня 2023 року правоохоронцям пояснень убачається, що 16 жовтня ОСОБА_3 , його колишня дівчина прийшла до нього додому забрати свої речі. Це була чергова спроба їх забрати, попередня була 15 жовтня 2023 року. Під час того, як вона без дозволу почала перевертати квартиру догори дном, вона займалася приниженням словесно та почала фіксувати це на свій телефон з бажанням опублікувати ці матеріали. Коли він попросив не корпатися у його документах, вона вирвала з його рук папку та почала кричати. Саме ця папка належала їй, однак вона не реагувала на його слова, про те, що якщо це її, нехай це забирає. Далі вона відмовлялася покинути квартиру та продовжувала корпатися у його речах, паралельно записувала це на відео. Потім вона намагалася викласти це у свій блог, він відібрав її телефон, за що вона накинулась на нього та почала рвати кофту, волосся та битися. Після закінчення цих дій, вона почала казати, що він на неї напав, та він попросив викликати поліцію, якщо це так. Вона в істериці кинулася дзвонити та обманювати про цей конфлікт. Більшість інциденту є зафіксованим на їхніх телефонах. Ця ситуація є лише частиною конфлікту, який вона просуває у своєму блозі. Це відбувається впродовж 7 місяців (а.с. 6).
За результатами заповнення форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, поліцейський дійшов висновку, що рівень небезпеки є низьким, терміновий заборонний припис стосовно кривдника не винесено. З цієї форми убачається, і на цьому звертає увагу апеляційний суд, що поліцейським встановлено, що поведінка кривдника не вплинула на безпеку постраждалої особи (п.13) (а.с. 12-15).
       Інші докази, на підтвердження доведеності вини ОСОБА_1 , правоохоронцями до матеріалів справи не долучено.
       На спростування тверджень правоохоронців щодо наявності у його діях ознак адміністративного правопорушення, ОСОБА_1 подав до суду першої інстанції технічний носій інформації з відеозаписами, які були враховані судом першої інстанції під час прийняття рішення у справі (а.с. 23). На цих відеозаписах, зафіксовані події за яких 
 ОСОБА_2 забирає речі з квартири у якій проживає ОСОБА_1 , також зафіксовано, як ОСОБА_2 звертається до поліції з повідомленням про вчинення відносно неї насильства, тобто ці відеозаписи стосуються саме подій, які відбувалися 16 жовтня 2023 року, у день складення протоколу про адміністративне правопорушення. Водночас, з цих відеозаписів не убачається, що ОСОБА_1 висловлювався на адресу ОСОБА_2 нецензурною лайкою. 
       Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом (ч.7 ст. 294 КУпАП). 
       Зважаючи на ту обставину, що ОСОБА_2 не приймала участь під час розгляду справи місцевий судом, апеляційний суд вважає за можливе надати правову оцінку доказам, наданим апелянтом на стадії апеляційного перегляду справи.
       Як зазначено вище, події, які ставляться у провину ОСОБА_1 , згідно протоколу про адміністративне правопорушення мали місце 16 жовтня 2023 року, а тому апеляційний суд не приймає надані апелянтом копії заяв, що подані ОСОБА_2 до правоохоронного органу про вчинення адміністративного правопорушення, які зареєстровані у поліції 13 жовтня 2023 року (а.с. 132-135), талон повідомлення єдиного обліку №40067 про події, які мали місце 13 вересня 2023 року (а.с. 137), документальні відомості згідно яких ОСОБА_2 була на консультації у лікаря-психіатра 13 вересня 2023 року (а.с. 139-140), 27 вересня 2023 року (а.с. 141-142), довідку від 12 грудня 2023 року з якої убачається, що 12 вересня 2023 року ОСОБА_3 звернулася за допомогою до психотерапевтки (а.с. 145) та довідку від 13 грудня 2023 року відповідно до якої ОСОБА_2 з 20 вересня 2023 року проходить курс психологічної допомоги (травматерапії), як такі, що не стосуються предмета доказування та виходять за межі судового розгляду, оскільки у них відображені відомості (інформація), які мали місце до 16 жовтня 2023 року, тобто до події у зв`язку з настанням якої звинувачується ОСОБА_1 .
       Що стосується документальних відомостей про те, що 30 жовтня 2023 року 
 ОСОБА_2 зверталася до лікаря-психіатра, то з цього документа убачається, що ОСОБА_2 звернулася зі скаргою на панічний напад з конверсійними проявами, що стався напередодні консультування, та проявлявся відчуттям нестачі повітря, психоемоційним збудженням, короткотривалою втратою тактильних відчуттів. Напад відбувся після довгого перегляду фільму із тривожним змістом (а.с. 143-144).
       Зазначений вище документ також не стосується предмета доказування, оскільки обставини, які викликали скарги у ОСОБА_2 та обумовили звернення до лікаря-психіатра не пов`язані з діями ОСОБА_1 , а отже не мають доказового значення для справи. 
       Долучені апелянтом  відеозаписи та роздруківки фото світлин та скріншотів,  не стосуються інкримінованого  ОСОБА_1  адміністративного правопорушення, оскільки містять відомості щодо певних обставин та стосунків між останнім та ОСОБА_2 у інші періоди часу.
       Наданий апелянтом фрагмент відеозапису, який стосується обставин подій, зазначених у змісті протоколу, тобто 16 жовтня 2023 року, коли ОСОБА_2 забирала власні речі з квартири у якій у той час перебував ОСОБА_1 , не дає підстав дійти висновку щодо наявності у діях ОСОБА_1 ознак інкримінованого йому адміністративного правопорушення.
       Окрім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що надані апелянтом світлини на яких у ОСОБА_2 містяться ознаки синців, садин не мають доказового значення у цій справі, оскільки ОСОБА_1 за провину ставиться заподіяння психологічного, а не будь-якого іншого виду насильства, а суд апеляційної інстанції не вправі досліджувати та надавати оцінку фактичним обставинам, які виходять за межі інкримінованого правопорушення та не стосуються суті звинувачення.
Іншими доводами апеляційну скаргу адвокат не обґрунтовує.
Отже апеляційним переглядом встановлено, що суддею відповідно до ст. 252 КУпАП, оцінені докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Порушень судом першої інстанції норм КУпАП під час з`ясування обставин по справі апеляційним судом не встановлено.
За таких обставин, підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП не встановлено, і висновок судді про відсутність у його діях складу інкримінованого правопорушення є вірним.
Підсумовуючи наведене вище апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені законом підстави для скасування оскаржуваної постанови та прийняття нової про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 173-2 КУпАП, з мотивів наведених у скарзі.
Керуючись ст. 294 КУпАП
                                        ПОСТАНОВИВ:
Клопотання адвоката Сулика Романа Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 задовольнити та поновити строк на апеляційне оскарження постанови судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року.
Апеляційну скаргу адвоката Сулика Романа Андрійовича, який діє в інтересах ОСОБА_2 залишити без задоволення.
Постанову судді Приморського районного суду м. Одеси від 08 листопада 2023 року залишити без змін.
       Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

       Суддя                                        Ю.П. Лозко