19.06.24
22-ц/812/914/24
Справа № 489/7810/23                              Головуюча у 1-й інстанції Рум`янцева Н. О.
Провадження № 22ц/812/914/24 Доповідачка в апеляційній інстанції Ямкова О. О.
П О С Т А Н О В А
 
Іменем України
19 червня 2024 року                                                                м. Миколаїв
Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду у складі:
головуючої - судді: Ямкової О. О.,
суддів: Локтіонової О. В., Самчишиної Н. В.,
із секретарем: Лівшенком О. С.,
за участі: позивачки - ОСОБА_1 та її представника - ОСОБА_2 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу
за апеляційною скаргою 
ОСОБА_1 
на рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 квітня 2024 року, ухваленого під головуванням судді Рум`янцевої Н. О., в приміщенні суду в місті Миколаєві о 15 годині 15 хвилині зі складанням його повного тексту 11 квітня 2024 року, по справі
за позовом 
ОСОБА_1 до ОСОБА_3 
про відшкодування матеріальної та моральної шкоди

В С Т А Н О В И Л А: 
У листопаді 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до ОСОБА_3 про стягнення 134 909 грн 80 коп. матеріальної шкоди, загальний розмір якої з урахування втрат від інфляції та 3 % річних складає 245 025 грн 60 коп., та 100 000 грн компенсації моральної шкоди, пов`язаної із вчиненням ОСОБА_3 протиправних дій відносно неї, а усього просила стягнути на свою користь 345 025 грн 60 коп..
В обґрунтування позову зазначала, що ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року закрито провадження у кримінальній справі відносно ОСОБА_3 за вчинення кримінального правопорушення передбаченого частиною 1 статті 186 КК України, в рамках якої її визнано потерпілою. Тому вона, як особа цивільний позов якої у кримінальному провадженні залишений без розгляду, має право пред`явити його у порядку цивільного судочинства. 
Внаслідок протиправних дій ОСОБА_3 , за якими внесені відомості про вчинення ним кримінального правопорушення, позивачці завдано шкоди, у зв`язку з втратою належного їй майна, а саме: пральної машини LG F12B8ND (W)(A) з її доставкою та встановленням у квартирі на суму 5 848 грн 92 коп.; соковижималки Zelmer ZJE1900XUA - 1 799,90 грн; плитки електричної Saturn SТ ЕС 1160 - 299 грн; стінки «Юліана» 4 260 грн; шафи купе темного кольору з скляними дверцятами - 3940 грн; кухонного гарнітуру - 12000 грн; холодильнику Indesit SB167 - 1 999,98 грн; 2 москитних сіток з установкою - 582 грн; побутової газової колонки «Нева-Транзит» - 3 000 грн; електром`ясорубки - 1 200 грн; комп`ютерного столу на колесах - 900 грн; декоративної підставки під квіти - 500 грн; дивану чорно-білого кольору - 7 000 грн; двоспального дерев`яного ліжка з матрацом - 5 000 грн; письмового столу - 2 500 грн; полички для книг світлого кольору - 450 грн; інструментів слюсарних (ключі, молотки, цвяхи, гвинти, запчастини від автомобіля ) - 5 000 грн; м`яких іграшок - 1 000 грн; гардин у кількості 2 шт. - 2 800 грн; занавісок та штор - 3 000 грн; костюму чоловічого - 7 000 грн; спальної білизни та особистого одягу (штани, кофти, футболки, шарфи, взуття, куртки) - 10 000 грн; килиму - 5 000 грн; посуду (cepвiз столовий) - 3 000 грн; смесителя кухонного - 550 грн; столу розкладного кухонного - 1 000 грн; табуреток 4 шт. - 1 200 грн; посуду кухонного (тарілки, каструлі, ножі, вилки, ложки, сковорідки) приблизною вартістю в 3 000 грн; килиму червоного кольору приблизною вартістю в 1 250 грн; люстри кухонної - 500 грн; полички (пластикова, металева) приблизною вартістю в 200 грн; сміттєвого відра - 100 грн; килиму туалетного - 300 грн; смесителю для ванни з душовим шлангом - 750 грн; довгої коврової доріжки коричневого кольору - 2 000 грн; плафону - 250 грн; підставки під взуття - 250 грн; трюмо дерев`яного світлого кольору (помаранчево-коричневого) приблизно - 1500 грн; брезентової дорожньої сумки - 400 грн; дверей вхідних - 7 000 грн; дверей міжкімнатних дерев`яних світлого кольору - 2 500 грн; фену - 450 грн; фотоапарату - 800 грн; мийки чавунної - 500 грн; скла у кількості 10 полотен - 2 500 грн; табуретки низької - 150 грн; срібного ланцюжка - приблизно 1 000 грн; м`ясорубки звичайної механічної - 200 грн; 2х теплих ковдр - 1 400 грн; 2х покривал - 950 грн; термосу - 280 грн; нaбору рукопраці (нитки, голки) - 350 грн; косметичних наборів (помади, туші, креми, гелі) - 1 500 грн; медикаментів - 5 000 грн; дзеркала збільшуючого - 50 грн; набору кольє - 3 000 грн; подушок 3 шт. - 900 грн; окулярів - 400 гривень; роздільних дошок у кількості 5 шт - 450 грн; контейнеру пластмасового під пилосос - 250 грн; пакетів для пилососа у кількості 5 шт. - 200 грн; тележки для пересування вантажу - 850 грн, а усього нею втрачено майна на загальну суму 134 909 грн 80 коп., яка враховуючи втрати від інфляції на суму 89 080 грн 96 коп. та 3% річних в розмірі 21 034 грн 84 коп., складає загальний розмір шкоди на суму 245 025 грн 60 коп. 
Крім того протиправними діями відповідача їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилась у порушенні її життєвого графіку, втратою усіх переваг користування власними речами та можливості проживати у комфорті, грошову компенсацію якої позивачкою оцінено у 100 000 грн. 
Також у позові зазначила про спричинення відповідачем матеріальної шкоди за порушення правил користування електричною енергією на суму 71 862 грн 60 коп., але вимог про її стягнення до суду не заявила, як і не надала підтвердження на її відшкодування за свій рахунок. 
Звернулась з заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчиняти будь-які дії з відчуження належного ОСОБА_3 майна та накладення на нього арешту.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 листопада 2023 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовлено. 
Відповідачем, який діє через свого представника ОСОБА_4 , до суду направлено письмові пояснення, в яких посилаючись на ухвалу Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року, що набрала законної сили 19 липня 2023 року, зазначав, що розпочате кримінальне провадження закрито на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України без пред`явлення підозри жодній особі. Тому посилання позивачки на обвинувальний акт у якості доказу на підтвердження заподіяння їй шкоди є безпідставним. Вказував, що він, в силу приписів кримінально-процесуального закону, не набув статусу підозрюваного чи обвинуваченого у кримінальному провадженні, дані про які внесені за подією крадіжки належного позивачці майна, а його провину не встановлено судом та не доведено державним обвинуваченням. 
Вважав, що оскільки строк проведення досудового розслідування закінчено, дані про які внесені до реєстру за фактом вчинення злочину, а жодній особі не було повідомлено про підозру, зазначена підстава закриття кримінального провадження не може вважатися реабілітуючою або нереабілітуючою, внаслідок чого будь-яка особа, як і ОСОБА_3 звільнені від обов`язку відшкодувати шкоду, у зв`язку з вчиненням злочину. Внаслідок цього, вважав не доведеним завдання шкоди позивачці саме відповідачем, особливо зважаючи на те, що позивачка забрала більшість своїх особистих речей з квартири після вселення ним громадянки ОСОБА_5 . Інше майно ОСОБА_1 викинули з квартири члени родини ОСОБА_5 після чергової сварки. На час його особистого вселення до спірної квартири речі ОСОБА_1 були відсутні, квартира мала занедбаний вигляд. Крім того пред`явлені вимоги стосовно відшкодування вартості більшості майна вважав безпідставними через недоведення належності ОСОБА_1 та підтвердження його вартості.
У відзиві на позовну заяву відповідач, діючи через свого представника, вважав позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню, здебільшого з аргументів викладених у наданих раніше письмових поясненнях. 
Звернувся до суду з клопотанням, в якому вважав себе неналежним відповідачем.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 27 грудня 2023 року письмові пояснення відповідача приєднано до матеріалів справи.
У січні 2024 року ОСОБА_1 повторно звернулась з заявою про забезпечення позову.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 4 січня 2024 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково, ухвалено про накладення арешту на 1/6 частку квартири АДРЕСА_1 , що належить на праві приватної власності ОСОБА_3 .
У лютому 2024 року відповідач, діючи через свого представника, звернувся з клопотанням про витребування рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 2 серпня 2023 року у справі №489/6790/21.
Ухвалою Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 лютого 2024 року закрито підготовче засідання у справі та призначено її до розгляду, витребувано з архіву Ленінського районного суду міста Миколаєва матеріали цивільної справи 489/6790/21 для огляду. 
У березні 2024 року ОСОБА_1 звернулась з клопотанням про приєднання до матеріалів справи письмових доказів.
Рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 квітня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
При ухваленні рішення суд першої інстанції виходив з недоведеності вимог, внаслідок того, що підстави вчинення кримінального правопорушення ОСОБА_3 не встановлені, останній не притягувався до кримінальної чи адміністративної відповідальності відносно ОСОБА_1 , а за такого вважав відсутніми підстави для стягнення матеріальної та моральної шкоди.
В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1 , фактично посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позову. 
Зазначила про те, що суд не звернув увагу на факт визнання її потерпілою у кримінальному провадженні за частиною 1 статті 186 КК України відносно ОСОБА_3 , яке закрито, а її цивільний позов залишено без розгляду. 
Наявність такого позову у кримінальному провадженні вказує на підтвердження позивачкою факту зникнення речей, що їй належали, за складеним нею списком, а саме: побутової техніки, меблів, посуду, килимів та штор, одягу, ліків, косметики та предметів повсякденного вжитку. Наполягала на відшкодуванні моральної шкоди, оскільки піддавалась неабияким хвилюванням за долю свого майна, перестала спокійно спати внаслідок почуття беззахисності, втратила можливість користуватись всіма благами втрачених речей, досі не відновила порушений життєвий графік.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідачем не надано, натомість направлено заяву з проханням слухати справу за його відсутності, та додатково зазначено про незгоду з доводами апеляційної скарги, оскільки ОСОБА_3 не набував статусу обвинуваченого у кримінальній справі. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. 
Згідно із частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Отже, причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами.
При цьому причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. У випадку, коли протиправна поведінка, яка створила конкретну можливість завдання шкоди, перетворює її у дійсність тільки в разі приєднання до неї протиправної дії третіх осіб, має встановлюватися юридично значимий причинний зв`язок як з поведінкою, яка створила конкретну можливість (умови для завдання шкоди), так і з діями, які перетворили її у дійсність (фактичне завдання шкоди).
З матеріалів справи слідує, що позивачка ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . У цій квартирі, починаючи з 12 листопада 2004 року позивачці належить 2/3 частки, а відповідач, починаючи з 23 березня 2018 року є співвласником інших 1/3 часток. 
Квартира АДРЕСА_2 є однокімнатною, загальною площею 30,7кв.м., житловою площею 17,2кв.м..
За наведеного та у відповідності до положень статті 358 ЦК України сторони, як співвласники квартири, повинні здійснювати право спільної часткової власності за їхньою згодою та можуть домовитися про порядок володіння та користування цим майном.
Разом з тим, починаючи з 30 березня 2018 року відповідач ОСОБА_3 здійснював право спільної часткової власності одноосібно без отримання згоди іншої співвласниці ОСОБА_1 , та вселив до квартири сторонню особу ОСОБА_5 з її родиною. А після конфліктних ситуацій з сусідами на літо 2018 року вселився до квартири сам зі своєю родиною. Станом на жовтень 2018 року виселився зі спільної квартири та на момент заселення позивачки ОСОБА_1 , 16 жовтня 2018 року, квартира перебувала у незадовільному стані (вибиті двері, відсутні меблі, зірвані шпалери тощо).
Такі обставини встановлені рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 24 липня 2018 року та рішенням Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2018 року, які набрали законної сили, а обставини, які ними встановлені за участю тих самих осіб не підлягають доказуванню у цій справі з підстав, передбачених частиною 4 статті 82 ЦПК України (т.1 а.с.46-51).
Отже, колегія суддів вважає встановленим у справі, що шкода, що заподіяна належної на праві спільної часткової власності квартирі АДРЕСА_2 , де вибиті двері та відсутні меблі заподіяна особисто відповідачем ОСОБА_3 , який там проживав, та особами, яких він самостійно туди вселив без отримання згоди іншої співвласниці, а ті там проживали без законних на те підстав. Внаслідок цього відповідальність за їх дії, як і за свої несе відповідач, як співвласник перед іншою співвласницею, оскільки здійснив розпорядження спільною частковою власністю за своїм розумінням, без погодження між усіма співвласниками, чим заподіяв іншій співвласниці шкоду.
Встановивши, що у квартирі АДРЕСА_2 відсутні двері, меблі та інше майно, яке їй належить, позивачка ОСОБА_1 15 серпня 2018 року звернулася із відповідним повідомлення про внесення даних про кримінальне правопорушення, що було зафіксовано відповідним чином (т.2 а.с.4-8, 41) та вказала на вчинення дій із зіпсування майна та крадіжки належних їй речей відповідача ОСОБА_3 , як іншого співвласника квартири.
В подальшому, при визнанні ОСОБА_1 потерпілою у кримінальному провадженні та її допиті, остання повідомила про перелік належних їй речей, що були знищені або вивезені із квартири (т.2 а.с.9-14) та надала документи, які підтверджували її право власності на наступне майно: шкафу-купе, вартістю 3940 грн, меблі з вітальної кімнати «Юліана», вартістю 4 260 грн, кухонний гарнітур, вартістю 12 000 грн, холодильник «Indesit» SB 167, вартістю 1999 грн 98 коп., пральну машинку «LG» F12B8ND, вартістю 5399 грн., газову колонку, спочатку без зазначення її вартості, а потім вартістю 3000 грн, соковижималку ZELMER ZJE 1900ХUA, вартістю 1799 грн, плитку електричну SATURN ST EC 1160, вартістю 299 грн, та виготовлення і встановлення у квартирі москитних сіток, загальною вартістю 482 грн (т. 1. а.с.20, 24-27, 34, 36, 37, 38-39, 40-42, 46-50, 68-69), тобто на майно загальною вартістю на суму 33 179 грн 88 коп..
Крім того, подав цивільний позов у кримінальному провадженні і в цивільному провадженні цей позов, де зазначила про пошкодження майна у виді вхідних дверей, вартістю 7 000 грн, та міжкімнатних дверей, вартістю 2 500 грн, а всього майна на суму 9 500 грн. Пошкодження дверей позивачкою підтверджено належним чином при розгляді іншої цивільної справи, де судом встановлені такі обставини при постановленні рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 12 листопада 2018 року.
Вартість майна, яка не підтверджена позивачкою документальна, але заявлена до стягнення, відповідачем належним чином не спростовано, зокрема, шляхом призначення та проведення експертизи, та навіть, не оспорена шляхом подачі заперечень стосовно визначення його вартості.
За наведеного, колегія суддів вважає встановленим у справі відсутність та пошкодження майна, без можливості його поновлення, за наступним переліком: шкафа-купе, вартістю 3940 грн, меблів з вітальної кімнати «Юліана», вартістю 4 260 грн, кухонного гарнітуру, вартістю 12 000 грн, холодильнику «Indesit» SB 167, вартістю 1999 грн 98 коп., пральної машинки «LG» F12B8ND, вартістю 5399 грн., газової колонки, вартістю 3 000 грн, соковижималки ZELMER ZJE 1900ХUA, вартістю 1799 грн, плитки електричної SATURN ST EC 1160, вартістю 299 грн, та москитних сіток, загальною вартістю 482 грн, вхідних дверей, вартістю 7 000 грн, та міжкімнатних дверей, вартістю 2 500 грн, а всього на загальну суму 42 679 грн 88 коп..
Інший перелік майна ні підтверджено позивачкою ні за допомогою письмових доказів, ні за допомогою інших належних та допустимих доказів, зокрема шляхом підтвердження таких обставин у інших справах, які не підлягають доведенню у цій справі.
Таким чином позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача ОСОБА_3 шкоди за втрачене майно підлягають задоволенню частково, на суму 42 679 грн 88 коп..
При тому доводи відповідача та його представника стосовно відсутності обов`язку ОСОБА_3 відшкодовувати шкоду, що встановлена у кримінальному провадженні, не є слушними, оскільки наявність підстав для такого відшкодування встановлена судами виключно в порядку цивільної юрисдикції. Тому закриття провадження за спливом строку у кримінальному провадженні без пред`явлення жодній особі підозри, не є тією обставиною, яка виключає стягнення заподіяної шкоди в порядку цивільного провадження за встановленим саме у ньому обставинами. 
Дійсно, під час розгляду справи місцевим судом установлено, що ухвалою Жовтневого районного суду Миколаївської області від 25 травня 2023 року, залишеною без змін ухвалою Миколаївського апеляційного суду від 19 липня 2023 року у справі №489/2316/20 за клопотанням захисника обвинуваченого - адвоката Разумовського О. А. закрито кримінальне провадження заведене за фактом вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 186 КК України, на підставі пункту 10 частини 1 статті 284 КПК України, у зв`язку із закінченням строків досудового розслідування після повідомлення про підозру, тобто у зв`язку з невстановленням особи, яка вчинила кримінальне правопорушення ( т. 1. а.с.8-11,12-15).
Однак, наявність такої обставини не виключає можливість доведення заподіяння шкоди потерпілою стороною в порядку цивільної юрисдикції у відповідності до статей 11-13, частини 4 статті 82 ЦПК України.
Задовольняючи позовні вимоги про відшкодування шкоди частково, колегія суддів враховує фактичне пред`явлення таких вимог до відшкодування, замість витребування майна в натурі, тобто враховує строк, з якого потрібно визначати вимоги позивачки у грошовому еквіваленті та їх невиконання заподіювачем шкоди, або з якого дня для божника можуть настати наслідки, що передбачені статті 625 ЦК України.
Таким днем, колегія суддів вважає день подачі ОСОБА_1 цивільного позову у кримінальному провадженні, 11 лютого 2020 року, коли стягувачка фактично пред`явила претензію боржнику зі стягнення визначеного нею розміру шкоди, а останньому стало відомо про необхідність виконання ним такого обов`язку (т.2 а.с.49)
Відповідно до вимог статті 4 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Обчислення індексу споживчих цін для індексації грошових доходів населення провадиться наростаючим підсумком, починаючи з місяця введення в дію цього Закону.
Для проведення подальшої індексації грошових доходів населення обчислення індексу споживчих цін починається за місяцем, у якому індекс споживчих цін перевищив поріг індексації, зазначений у частині 1 цієї статті.
За такого вимоги ОСОБА_1 про стягнення на її користь втрат від інфляції підлягають задоволенню починаючи з дати звернення з цивільним позовом в кримінальному провадженні та по 25 жовтня 2023 року у сумі 21 997 грн 34 коп. ((99.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.8 : 100) x (100.3 : 100) x (100.2 : 100) x (99.4 : 100) x (99.8 : 100) x (100.5 : 100) x (101.0 : 100) x (101.3 : 100) x (100.9 : 100) x (101.3 : 100) x (101.0 : 100) x (101.7 : 100) x (100.7 : 100) x (101.3 : 100) x (100.2 : 100) x (100.1 : 100) x (99.8 : 100) x (101.2 : 100) x (100.9 : 100) x (100.8 : 100) x (100.6 : 100) x (101.3 : 100) x (101.6 : 100) x (104.5 : 100) x (103.1 : 100) x (102.7 : 100) x (103.1 : 100) x (100.7 : 100) x (101.1 : 100) x (101.9 : 100) x (102.5 : 100) x (100.7 : 100) x (100.7 : 100) x (100.8 : 100) x (100.7 : 100) x (101.5 : 100) x (100.2 : 100) x (100.5 : 100) x (100.8 : 100) x (99.4 : 100) x (98.6 : 100) x (100.5 : 100) x (100.8 : 100) = 1.515403).
Стосовно стягнення на користь ОСОБА_1 3% річних згідно 625 ЦК України, то вони також підлягають частковому задоволенню, виходячи із суми шкоди та періоду їх нарахування, що в становить 1 353 дні, внаслідок чого складають суму в 4 746 грн 24 коп. 
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог про стягнення матеріальної шкоди, колегія суддів вважає такими, що підлягають частковому задоволенню вимоги позивачки про стягнення на її користь моральної шкоди виходячи з наступного. 
За змістом частини першої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Відповідно до частини другої цієї статті моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Частиною першою статті 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Відповідно до роз`яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Частиною 2 статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Позивачка обґрунтовувала моральну шкоду характером та глибиною моральних страждань, вагомістю вимушених змін у її житті, тривалістю негативних наслідків, небезпекою для себе.
Виходячи з положень статі 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення, так як право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення особистого права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Тому врахувавши, що неправомірними діями відповідача позивачці було завдано моральні страждання, глибину та тривалість душевних і фізичних страждань, яких зазнала позивачка, внаслідок втрати частини свого майна, слід виснувати, що на користь позивачки ОСОБА_1 з відповідача слід стягнути компенсацію моральної шкоди в розмірі 10 000 грн, яка на думку колегії суддів, є співмірною перенесеним позивачкою стражданням та достатньою для відновлення її попереднього стану.
За такого рішення суду першої інстанції слід скасувати, як таке, що ухвалене з порушенням пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України, та постановити нове, яким позов задовольнити частково та стягнути з відповідача на користь позивачки 42 679 грн 88 коп. матеріальної шкоди, 21 997 грн 34 коп. втрат від інфляції, 4 746 грн 24 коп. - як 3% річних та 10 000 грн компенсації моральної шкоди.
Враховуючи скасування судового рішення за положеннями статті 141 ЦПК України із постановленням нового про часткове задоволення позову, з відповідача в дохід держави слід стягнути 2 147 грн 20 коп. судового збору за розгляд справи в місцевому суді та 3 220 грн 80 коп. за перегляд судового рішення в суді апеляційної інстанції, що разом складає 5 368 грн.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Ленінського районного суду міста Миколаєва від 8 квітня 2024 року скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 42 679 грн 88 коп. матеріальної шкоди, 21 997 грн 34 коп. втрат від інфляції, 4 746 грн 24 коп. - 3% річних  та 10 000 грн компенсації моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави 5 368 грн. судового збору за розгляд справи.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів до Верховного Суду, у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України.
Головуюча                                                         О. О. Ямкова

Судді                                                                 О. В. Локтіонова

Н. В. Самчишина