ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
79010, м.Львів, вул.Личаківська,81
_________________________________________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" червня 2024 р.                                                Справа №907/878/23
Західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючої судді                                                                      Орищин Г.В.,
суддів                                                                                          Галушко Н.А.,
                                                                                                    Желіка М.Б.,
секретар судового засідання Хом`як Х.А.
розглянувши апеляційну скаргу Міжгірської районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
на рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2024 (повний текст рішення складено 29.02.2024) та додаткове рішення від 11.03.2024(повний текст рішення складено 12.03.2024, суддя Лучко Р.М.)
у справі № 907/878/23
за позовом:
позивача 1 Міжгірської районної спілки споживчих товариств, смт Міжгір`я Закарпатської області
позивача 2 ОСОБА_1 , с. Сойми Хустського району Закарпатської області
позивача 3 ОСОБА_2 , смт Міжгір`я Закарпатської області
позивача 4 ОСОБА_3 , смт Міжгір`я Закарпатської області
позивача 5 ОСОБА_4 , смт Міжгір`я Закарпатської області
позивача 6 ОСОБА_5 , с. Сойми Хустського району Закарпатської області
до відповідача Міжгірського міського споживчого товариства, смт Міжгір`я Закарпатської області
про визнання недійсними рішень,

за участю представників в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду:
від позивачів – ОСОБА_6 
від відповідача –  ОСОБА_7 .

19.05.2023 Міжгірська районна спілка споживчих товариств, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 звернулися до Господарського суду Закарпатської області з позовом до Міжгірського міського споживчого товариства про визнання недійсними рішень позачергових загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства, оформлених протоколом від 10 червня 2023 року, покликаючись на порушення відповідачем порядку скликання та проведення загальних зборів 10.06.2023, у зв`язку із неповідомленням позивачів про їх проведення, що порушує їх корпоративні права на участь в управлінні споживчим товариством.
Господарський суд Закарпатської області в рішенні від 23.02.2024 у цій справі в задоволенні позовних вимог Міжгірської районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовив, оскільки встановив, що обраний позивачами спосіб захисту порушених прав на участь в управлінні Споживчим товариством шляхом визнання недійсними рішень, прийнятих на загальних зборах є неефективним, бо задоволення таких позовних вимог жодним чином не відновить право позивачів 2-6 на участь в загальних зборах, які вже відбулися та рішення яких жодним чином не порушують прав відповідних членів Споживчого товариства.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, зокрема, встановив:
-           позивач-1 не надав суду жодних доказів делегування Райспоживспілці будь-яких прав та обов`язків Споживчого товариства та/або членів Споживчого товариства, як і не надав доказів представництва ним прав та обов`язків членів (конкретних осіб) Споживчого товариства від імені яких позивач 1 звертався з даним позовом до суду;
- ОСОБА_2 (позивач-3) була присутня на позачергових загальних зборах, а позивачі 2-4 були належним чином повідомлені про скликання таких зборів; щодо позивачів 5-6 суд не встановив належного їх повідомлення, однак, з покликанням на правову позицію Верховного Суду у постанові від 13.09.2023 у справі № 9101255/22, зазначив, що саме по собі неповідомлення учасника про загальні збори не є беззаперечною підставою для визнання рішень, ухвалених на таких зборах, недійсними;
-          рішення, які прийняті на оспорюваних загальних зборах не мають правових наслідків безпосередньо для позивачів, оскільки питання 1 та 2 (виходу зі спілки споживчих товариств та викладення, у зв`язку з цим, положень Статуту в новій редакції) є формою реалізації виключної компетенції загальних зборів відповідача та жодних негативних наслідків безпосередньо для позивачів 2-6 не несе; питання 3 (про надання об`єктів торгівлі нежитлові споруди Міжгірського МСТ в оренду з правом викупу (фінансовий лізинг) виключно пайовикам, працівникам споживчої кооперації за згодою загальних зборів) є неіндивідуалізованим щодо кола осіб, яких воно стосується та на чиї права впливає, а загально сформульована можливість отримання майна Споживчого товариства виключно його членами, апріорі не може порушувати права чи зачіпати інтереси позивачів 2-6 як відповідних членів Споживчого товариства; відповідне надання в оренду з правом викупу, відповідно до змісту рішень загальних зборів з 3 питання порядку денного, надалі в будь-якому разі потребуватиме окремої згоди загальних зборів. 
11.03.2024 Господарський суд Закарпатської області ухвалив додаткове рішення у цій справі, яким заяву представника Міжгірського міського споживчого товариства адвоката Дьордя В.В задоволив частково; з позивачів на користь відповідача стягнув по 1750 грн витрат на професійну правничу допомогу; в задоволені решти вимог заяви – відмовив.
Позивачі не погодилися з ухваленими рішеннями суду першої інстанції у цій справі та оскаржили їх в апеляційному порядку, покликаючись в своїй апеляційній скарзі на таке:
-          позивач-1 стверджує, що у спірних правовідносинах діє від власного імені, як самостійний учасник процесу та господарських відносин, оскільки в результаті виходу Міжгірського міського споживчого товариства у Міжгірської райспоживспілки виникають зобов`язання щодо сплати товариству його загальної частки, а тому оскаржувані рішення безпосередньо зачіпають інтереси позивача-1;
-           в матеріалах справи відсутні докази отримання запрошень на скликання позачергових загальних зборів позивачами 2-4, як і відсутні докази на підтвердження трудових відносин всіх позивачів та їх роботи у райспоживспілці. Разом з тим, апелянти звертають увагу, що обраний особою, що скликає загальні збори учасників, спосіб повідомлення про проведення загальних зборів повинен забезпечити реальне персональне повідомлення учасника про час та місце проведення зборів з метою реалізації ним свого права на участь у цих зборах;
-          позивачі не погоджуються з висновком місцевого господарського суду про те, що саме по собі неповідомлення учасника про загальні збори не є беззаперечною підставою для визнання ухвалених на зборах рішень недійсними, вказують на норми ст.12,15 Закону України «Про кооперацію» і ст. 7 Закону України «Про споживчу кооперацію», та зазначають, що у зв`язку з їх неналежним повідомленням вони не змогли скористатись можливістю підготуватись до загальних зборів, проголосувати на них, реалізувавши таким чином свої корпоративні права;
-           позивачі також зазначають про неповідомлення 61 пайовика, які також були позбавлені права на участь в зборах та права на вирішення майнових питань, пов`язаних з управлінням належним споживчому товариству майном;
-          позивачі не погоджуються з ухваленим додатковим рішенням та вважають, що: при ухваленні такого суд першої інстанції неправомірно, в порушення ч. 8 ст. 129 ГПК України, прийняв надані відповідачем докази на підтвердження понесених ним витрат на професійну правову допомогу чим порушив вимог; витрати на професійну правничу допомогу позивачі вважають завищеними; суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув з них на користь відповідача солідарно по 1750 грн.
На переконання позивачів, вказане свідчить про наявність підстав для скасування оскаржуваних рішень суду першої інстанції, задоволення позовних вимог позивачів та відмови в задоволенні заяви про стягнення витрат на професійну правову допомогу.
Скориставшись своїм правом, наданим ст. 263 ГПК України, відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому заперечив доводи позивачів, покликаючись на таке:
-          відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» райспоживспілка не відповідає за зобов`язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій, а право вільного виходу споживчого товариства зі складу райспоживспілки визначене в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» та встановлене в п. 1 статуту райспоживспілки, п. 1.6. статуту споживчого товариства;
-          для скликання позачергових зборів, які відбулись 10.06.2023 року необхідно було дотриматись однієї із вимог передбачених пунктом 5.4. статуту. У цьому випадку передумовою скликання позачергових зборів слугувала вимога пайовиків споживчого товариства, яка була отримана 09.05.2023 року правлінням споживчого товариства. Після чого, з метою дотримання пункту 5.6. статуту споживчого товариства, було повідомлено пайовиків (членів) за допомогою поштового зв`язку, нарочно та в усному порядку. У цьому аспекті відповідач звертає увагу, що пункт 5.6. статуту споживчого товариства не передбачає конкретної форми повідомлення пайовика (члена) про проведення загальних зборів, і водночас не забороняє відповідачу повідомляти пайовиків (членів) у будь-якій доступній формі, що і було зроблено відповідачем;
-          єдиною підставою незгоди із оспорюваним рішенням (протоколом) всі позивачі зазначають виключно процедурні (процесуальні) підстави. Водночас, відповідач зауважує, що визнання судом недійсними рішень загальних зборів повністю, захищаючи порушені корпоративні права одного учасника товариства, може зачіпати корпоративні права інших учасників, відповідно порушується баланс інтересів учасників товариства, що має наслідком непропорційність втручання у правовідносини сторін та фактично є втручанням суду у господарську діяльність товариства.
Процесуальний хід розгляду справи відображено у відповідних ухвалах Західного апеляційного господарського суду. За клопотанням представників позивачів та відповідача, розгляд справи відбувався в режимі відеоконференції.
В дане судове засідання прибули представники сторін, які підтримали свої доводи та заперечення, викладені в апеляційній скарзі та у відзиві на неї.

Заслухавши пояснення представників сторін, розглянувши матеріали справи, оцінивши подані сторонами докази на відповідність їх фактичним обставинам і матеріалам справи, судова колегія вважає, що підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваних рішень відсутні, з огляду на таке:
Рішенням загальних звітно-виборних зборів членів Міжгірського міського споживчого товариства від 07.12.2013 затверджено статут Міжгірського міського споживчого товариства (далі Міжгірське МСТ та/або споживче товариство), відповідно до п. 1.3. якого Міжгірське МСТ є організацією громадян, які проживають або працюють в населених пунктах Міжгір`я, Міжгірського району, Закарпатської області та на основі добровільності членства і взаємодопомоги об`єдналися для спільного господарювання з метою поліпшення свого економічного і соціального стану. Міжгірське МСТ створене 10 травня 1995 року.
10 червня 2023 року відбулися позачергові загальні збори Міжгірського міського споживчого товариства, рішення яких оформлені протоколом б/н від 10.06.2023 (далі протокол), відповідно до змісту якого, крім вирішення загальними зборами процедурних та організаційних питань, на порядок денний загальних зборів було винесено 3 питання, а саме:
1) про вихід Міжгірського міського споживчого товариства із складу Міжгірської районної спілки споживчих товариств;
2) про зміни і доповнення до статуту Міжгірського міського споживчого товариства (нова редакція);
3) різне. Звернення пайовиків.
Як вбачається з протоколу, додатку №1 до протоколу (список членів Міжгірського міського споживчого товариства), в означених загальних зборах взяли участь особисто 104 з 203 членів споживчого товариства, в тому числі ОСОБА_2 (позивач-3), яка також є головою правління Міжгірської районної спілки споживчих товариств (позивач-1).
На загальних зборах 10.06.2023 року, у відповідності до протоколу, членами споживчого товариства було прийнято такі рішення: 
-          вийти Міжгірському міському споживчому товариству із складу Міжгірської районної спілки споживчих товариств (за 99 голосів, проти 1 голос, утримались 4 голоси);
-          прийняти статут Міжгірського міського споживчого товариства в новій редакції, зокрема щодо п. 1.6. статуту та вилучення зі статуту слів «Міжгірська райспоживспілка» (за 100 голосів, проти 3 голоси, утримався 1 голос);
-          надавати об`єкти торгівлі нежитлові споруди Міжгірського МСТ в оренду з правом викупу (фінансовий лізинг) виключно пайовикам, працівникам споживчої кооперації за згодою загальних зборів (за 99 голосів, проти 4 голоси, утримався 1 голос).
Звертаючись до суду з даним позовом, позивачі покликаються на порушення відповідачем визначеного в п.п. 5.6.-5.8. статуту Міжгірського МСТ, ст. 15 Закону України «Про кооперацію» порядку скликання та проведення загальних зборів 10.06.2023, що полягало в неналежному повідомленні/не повідомленні позивачів про їх проведення 10.06.2023 та є порушенням їх корпоративних прав на участь в управлінні споживчим товариством та, відповідно, підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих на таких загальних зборах. Позивач-1, серед іншого, як на підставу для визнання оскаржуваних рішень недійсними, покликається на не повідомлення загалом 61 пайовика споживчого товариства, інтереси яких вправі представляти Міжгірська районна спілка споживчих товариств відповідно до п.п. б) п. 9 Статуту останньої та ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію»
Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Реалізуючи передбачене ст. 55 Конституції України право на судовий захист, особа, звертаючись до суду, вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про кооперацію» кооперацією є система кооперативних організацій, створених з метою задоволення економічних, соціальних та інших потреб своїх членів.
За приписами ст. 2 Закону України «Про кооперацію» кооператив - юридична особа, утворена фізичними та/або юридичними особами, які добровільно об`єдналися на основі членства для ведення спільної господарської та іншої діяльності з метою задоволення своїх економічних, соціальних та інших потреб на засадах самоврядування.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про кооперацію» кооператив є первинною ланкою системи кооперації і створюється внаслідок об`єднання фізичних та/або юридичних осіб на основі членства для спільної господарської та іншої діяльності з метою поліпшення свого економічного стану.
Кооператив є юридичною особою, має самостійний баланс, розрахунковий та інші рахунки в установах банків та може мати печатки.
Відповідно до ст. 10 Закону України «Про кооперацію» членами кооперативу можуть бути громадяни України, іноземці та особи без громадянства, юридичні особи України та іноземних держав, що діють через своїх представників, які внесли вступний внесок та пай у розмірах, визначених статутом кооперативу, додержуються вимог статуту і користуються правом ухвального голосу.
Суд звертає увагу, що члени кооперативу незалежно від напрямку його діяльності є носіями корпоративних прав, а відносини між його членами та кооперативом, які пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, є корпоративними, що відповідає правовій позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній у постановах від 24.04.2019 у справі № 509/577/18 та від 05.11.2019 у справі № 922/80/18
Позивачі у позові просять визнати недійсними рішення позачергових загальних зборів Міжгірського міського споживчого товариства, оформлені протоколом від 10 червня 2023 року з підстав порушення відповідачем порядку організації та скликання позачергових загальних зборів.
Водночас, як вбачається з обставин справи, Міжгірська районна спілка споживчих товариств не є членом Міжгірського міського споживчого товариства, а наявність порушеного корпоративного інтересу позивачем-1 обґрунтовується неповідомленням відповідачем загалом 61 пайовика споживчого товариства, інтереси яких вправі представляти Міжгірська районна спілка споживчих товариств відповідно до п.п. б) п. 9 статуту останньої та ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» та прийняттям оспорюваними зборами рішення про вихід відповідача зі складу Міжгірської районної спілки споживчих товариств.
З аналізу статуту Міжгірської районної спілки споживчих товариств (райспоживспілки), затвердженого конференцією Міжгірської районної спілки споживчих товариств постановою від 14.12.2018, вбачається, що  райспоживспілка об`єднує на добровільних засадах споживчі товариства, які виявили бажання стати членами райспоживспілки, зокрема й Міжгірське міське споживче товариство (п. 2 статуту райспоживспілки).
Основними цілями і завданнями райспоживспілки є, зокрема, розвиток кооперативної демократії, пропаганда кооперативного руху, організаційна робота щодо залучення населення у члени споживчих товариств, забезпечення дотримання прав членів споживчих товариств (п. б) п.9 статуту райспоживспілки).
Водночас, декларована в п. б) п.9 статуту райспоживспілки ціль її діяльності у вигляді забезпечення дотримання прав членів споживчих товариств не може тлумачитися як наявність в райспоживспілки певних представницьких повноважень щодо членів споживчого товариства та, відповідно, бути підставою для звернення до Господарського суду з позовною заявою від імені (в інтересах) таких членів.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію», якими позивач 1 обґрунтовує наявність в нього повноважень на звернення до суду в інтересах фактично усіх учасників споживчого товариства, з метою захисту їх прав як членів споживчого товариства на участь в управлінні споживчим товариством визначено, що взаємовідносини між споживчими товариствами та їх спілками будуються на договірних засадах. Товариства можуть делегувати спілкам частину своїх повноважень та виконання окремих функцій (абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію»).
Частина 2 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» передбачає, що спілки споживчих товариств, виходячи з делегованих їм прав, можуть представляти і захищати інтереси споживчих товариств, їх членів та обслуговуваного населення у відповідних державних та інших органах.
Пунктом 12 статуту райспоживспілки визначено, що взаємовідносини райспоживспілки з її членами регулюються цим статутом та укладеними між ними договорами про делегування повноважень і функцій.
Водночас, в матеріалах справи відсутні, а позивачем не надано жодних доказів делегування райспоживспілці будь-яких прав та обов`язків споживчого товариства та/або членів споживчого товариства.
Відповідно до правової позиції Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, наведеної у постановах від 14.06.2019 у справі № 910/6642/18, від 11.02.2020 у справі № 922/1159/19 вирішуючи господарський спір, суд з`ясовує, чи існує у позивача право або законний інтерес; якщо так, то чи має місце його порушення, невизнання або оспорювання відповідачем; якщо так, то чи підлягає право або законний інтерес захисту і чи буде такий захист ефективний за допомогою того способу, який визначено відповідно до викладеної в позові вимоги. В іншому випадку у позові слід відмовити.
Отже, як встановлено судом першої інстанції та не спростовано в суді апеляційної інстанції, жодних корпоративних прав, пов`язаних з участю у вищому органі управління Міжгірського МСТ в райспоживспілки немає, а участь голови правління позивача-1 в загальних зборах 10.06.2023 обумовлена, в тому числі, положеннями п. 17. статуту райспоживспілки під час прийняття її членом (споживчим товариством) рішення про вихід з райспоживспілки.
Згідно з  п. 1.6. статуту, Міжгірське МСТ на добровільних засадах може входити до складу Міжгірської Райспоживспілки та інших споживчих спілок і спільних підприємств та має право вільного виходу з них. Спілки не відповідають за зобов`язаннями споживчого товариства і не мають щодо них розпорядчих функцій.
Варто зауважити, що відповідно до ч. 4 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» райспоживспілка не відповідає за зобов`язаннями споживчих товариств і не має щодо них розпорядчих функцій, а право вільного виходу споживчого товариства зі складу райспоживспілки визначене в ч. 1 ст. 8 Закону України «Про споживчу кооперацію» та встановлене в п. 1 статуту райспоживспілки, п. 1.6. статуту споживчого товариства. Таким чином, доводи позивачів щодо оспорення рішення загальних зборів відповідача в частині виходу зі складу райспоживспілки та наявність в останньої порушення власних корпоративних прав, у зв`язку з прийняттям відповідного рішення про вихід відповідачем, відхиляються судом.
Разом з тим, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (позивачі 2-6) на час проведення оспорюваних зборів були членами Міжгірського МСТ, що підтверджується завіреним посадовою особою відповідача загальним списком членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023, додатком №1 до протоколу загальних зборів від 10.06.2023 із зазначенням відповідних осіб як членів споживчого товариства.
Як встановлено судом першої інстанції та не заперечується сторонами ОСОБА_5 (дошлюбне прізвище Глеба відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_1 від 29.02.1992), значиться у згаданому загальному списку членів Міжгірського МСТ під порядковим номером 39, як ОСОБА_8 .
Відповідно до п. 3.1. статуту членство в споживчому товаристві може бути індивідуальним або колективним.
Згідно з п. 3.2. статуту індивідуальними членами споживчого товариства можуть бути громадяни, які досягли 16-річного віку і виявили бажання брати участь у здійсненні цілей і завдань споживчого товариства.
Порядок набуття членства в споживчому товаристві визначений в п. 3.8. статуту споживчого товариства та пов`язується з поданням письмової заяви, сплатою вступного внеску, прийняттям органами управління споживчого товариства рішення про вступ особи до складу споживчого товариства.
Водночас, припинення членства в споживчому товаристві, вихід/виключення з споживчого товариства врегульовано положенням п.п. 3.16.- 3.19. статуту та полягає у поданні членом споживчого товариства заяви про вихід та прийняття рішення органами управління про вихід або про виключення фізичної чи юридичної особи зі складу членів споживчого товариства.
Облік членів споживчого товариства ведеться самим споживчим товариством відповідно до національних положень (стандартів) бухгалтерського обліку (абз. 2 п. 1.10. статуту).
Відповідачем не надано суду жодних доказів на підтвердження факту припинення членства позивачів 2-6 в Міжгірському МСТ на час прийняття оспорюваного рішення, їх виходу чи виключення зі складу споживчого товариства або доказів, які могли б з достатньою долею вірогідності поставити під сумнів, що зазначені в позовній заяві позивачі є іншими особами ніж ті, що зазначені в загальному списку членів Міжгірського МСТ станом на 01.06.2023, додатку №1 до протоколу загальних зборів від 10.06.2023, а відтак, аргументи Міжгірського МСТ в даній частині відхиляються судом, як і не підлягає до задоволення клопотання відповідача від 16.11.2023 про закриття провадження у справі у зв`язку з непідвідомчістю вказаного спору (через суб`єктний склад сторін) господарському суду.
Суд, при цьому, зважає, що облік членів Міжгірського МСТ ведеться самим же відповідачем, а з оглянутої в судовому засіданні книги №К-20 (в якій власне відповідачем і обліковуються дані щодо членства в споживчому товаристві) вбачається, що в ній містяться відомості також і про дати народження, адреси проживання членів споживчого товариства, що за загальними обставинами не може створювати перешкод в ідентифікації відповідачем певних фізичних осіб саме як членів споживчого товариства незалежно від тотожності їх прізвища, імені та по-батькові.
Статтею 8 Закону України «Про кооперацію» передбачено, що статут кооперативу є правовим документом, що регулює його діяльність.
Відповідно до розділу IV статуту Міжгірського МСТ управління споживчим товариством здійснюється на основі самоврядування, прозорості, участі його членів у вирішенні питань діяльності споживчого товариства. Органом управління і контролю споживчого товариства є, зокрема, загальні збори членів споживчого товариства (п. 4.1., п.п. 4.2.1. п. 4.2. статуту).
Загальні збори членів споживчого товариства є вищим органом управління споживчого товариства, які правомочні розглядати і вирішувати будь-які питання діяльності товариства (п. 5.1. статуту).
Порядок скликання та проведення загальних зборів, голосування та прийняття рішень на них визначено в п.п. 5.3.-5.12. статуту і не протирічать Закону України «Про кооперацію».
Відповідно до п. 5.4. статуту чергові загальні збори членів споживчого товариства скликаються правлінням не рідше одного разу на рік. Позачергові загальні збори членів споживчого товариства скликаються на вимогу не менше третини його членів або за рішенням правління споживчого товариства, або ревізійної комісії споживчого товариства.
Позачергові загальні збори повинні бути скликані протягом 30 календарних днів з дня надходження такої вимоги. Якщо протягом зазначеного строку правлінням споживчого товариства не будуть скликані на вимогу членів споживчого товариства позачергові загальні збори, то вони можуть бути скликані тими, хто поставив таку вимогу згідно з п. 5.4. статуту протягом наступних 20 календарних днів (п. 5.5. статуту).
Відповідно до п. 5.6. статуту про дату, час, місце проведення та порядок денний загальних зборів члени Споживчого товариства повинні бути повідомлені не пізніше ніж з 10 календарних днів до дати їх проведення.
Відповідно до змісту п.п. 5.7., 5.8. статуту питання, що підлягають розгляду на загальних зборах членів споживчого товариства вносяться правлінням споживчого товариства за рішенням самого правління споживчого товариства, а також за пропозиціями інших органів і осіб, визначених в п. 5.4. цього статуту, подані не пізніше як за 7 календарних днів до дати проведення загальних зборів.
Члени споживчого товариства, які мають бажання внести питання до порядку денного зборів, подають письмову заяву про це правлінню споживчого товариства не пізніше ніж за 7 календарних днів до проведення зборів. Остаточний порядок денний затверджується загальними зборами членів споживчого товариства.
Положеннями п. 5.9. статуту визначено, що загальні збори членів Споживчого товариства правомочні вирішувати питання, якщо на них присутні більше половини його членів, які мають право ухвального голосу.
На загальних зборах членів споживчого товариства ведеться протокол, до якого додається реєстраційний список учасників зборів з особистими підписами. Рішення загальних зборів членів споживчого товариства приймаються у формі протоколу. Протокол та рішення загальних зборів членів споживчого товариства підписує голова та секретар загальних зборів членів споживчого товариства (п. 5.11. статуту).
За змістом п. 5.12. статуту рішення загальних зборів членів споживчого товариства з питань, передбачених п.п. а) та о) п. 5.2. статуту вважаються прийнятими, якщо за них проголосувало не менш як 75% членів споживчого товариства, присутніх на загальних зборах членів споживчого товариства. З інших питань рішення приймаються простою більшістю голосів членів споживчого товариства, присутніх на його загальних зборах.
При цьому, відповідно до п. 5.3. статуту кожний член споживчого товариства, в тому числі колективний, користується на загальних зборах/зборах уповноважених/пайовиків споживчого товариства правом одного голосу незалежно від розміру внесеного ним пайового внеску, і це право не може бути передане іншим особам.
Як вже зазначалося вище, позовні вимоги обґрунтовуються позивачами 2-6 порушенням відповідачем визначеного в п.п. 5.6.-5.8. Статуту Міжгірського МСТ, ст. 15 Закону України «Про кооперацію» порядку скликання та проведення загальних зборів 10.06.2023, що полягає у неналежному повідомленні/неповідомленні позивачів про їх проведення 10.06.2023, що є порушенням корпоративних прав на участь в управлінні споживчим товариством та, відповідно, підставою для визнання недійсними рішень, прийнятих та таких загальних зборах.
Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 916/211/22 зазначив, що підставами для визнання недійсними рішень загальних зборів членів кооперативу можуть бути: порушення вимог закону та/або установчих документів під час скликання та проведення загальних зборів; позбавлення члена кооперативу можливості взяти участь у загальних зборах; порушення рішенням загальних зборів прав чи законних інтересів члена.
Однак не всі порушення законодавства, допущені під час скликання та проведення загальних зборів юридичної особи, є підставами для визнання недійсними прийнятих ними рішень.
Для визнання недійсними рішень загальних зборів кооперативу повинен бути доведеним факт порушення цим рішенням прав та законних інтересів члена кооперативу (позивача).
Велика Палата Верховного Суду зазначала, що розглядаючи справи у спорах, що виникли між господарським товариством та одним із його учасників, суди мають враховувати, що інтереси товариства можуть не збігатися з інтересами окремих його учасників, а інтереси учасників товариства також не завжди збігаються (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 жовтня 2019 року у справі №923/876/16). Тому, вирішуючи питання щодо ефективності обраного позивачем способу захисту, суди мають враховувати баланс інтересів усіх учасників і самого товариства, уникати зайвого втручання в питання діяльності товариства, які вирішуються виключно рішенням загальних зборів учасників товариства, надавати оцінку добросовісності інших учасників, права яких в разі задоволення позовних вимог можуть бути порушені.
Ефективність позовної вимоги про визнання рішень зборів недійсними має оцінюватися, виходячи з конкретних обставин справи, в тому числі, враховуючи обставини зміни складу учасників, розміру статутного капіталу, добросовісності поведінки нових учасників, тощо (постанова Верховного суду у складі Касаційного господарського суду від 09.11.2023 у справі №916/3496/20).
Як вбачається з долучених до позовної заяви описів вкладення в цінний лист, відповідачем 30.05.2024 повідомлено позивачів -2-4 про проведення 10.06.2023 загальних зборів членів Міжгірського МСТ шляхом надіслання їм відповідного запрошення на збори. Водночас, відповідач пояснює, що означені запрошення позивачам 2-4 надсилалися за адресою їх місця роботи в райспоживспілці, де вони працевлаштовані, зокрема, ОСОБА_2 (позивач-3) на посаді голови правління, а решту членів споживчого товариства про оспорювані загальні збори повідомлялося 30.05.2023 шляхом надання нарочно письмових запрошень на збори (копії запрошень від 30.05.2023 долучені до позовної заяви) із зазначенням місця проведення загальних зборів, їх порядку денного, поштовими засобами за відомими споживчому товариству адресами місця проживання та в телефонному режимі.
Вказане підтверджується й актом від 30.05.2023 комісії відповідача про повідомлення 30.05.2023 шляхом надання нарочно запрошень на збори 149 членам споживчого товариства, актом від 30.05.2023 комісії відповідача про неможливість повідомлення 21 члена споживчого товариства про проведення 10.06.2023 загальних зборів у зв`язку з їх знаходженням закордоном (зі слів родичів) та 3 членам споживчого товариства, які, зі слів родичів, померли.
Водночас, як вбачається з протоколу, ОСОБА_2 брала участь в позачергових загальних зборах співвласників, висловлювала пропозиції щодо включення в порядок денний додаткового питання та надавала пропозиції щодо поділу майна споживчого товариства (кафе «Вікторія») між його членами (п. 1 порядку денного), а відповідно до акта від 10.06.2023, складеного комісією у складі трьох пайовиків (членів) Міжгірського МСТ Глеба М.В., як пайовик споживчого товариства та представник – голова правління Міжгірської районної спілки споживчих товариств була присутня на загальних зборах 10.06.2023 в приміщенні ресторану «Карпати» в смт. Міжгір`я, Закарпатської області, брала активну участь в роботі зборів, голосуванні за прийняті рішення на зборах, але від підпису у реєстраційному списку членів споживчого товариства відмовилась.
З огляду на вказане, суд приходить до висновку про належне повідомлення позивачів 2-4 про дату, місце, час проведення та порядок денний загальних зборів у відповідності до вимог ч. 5 ст. 15 Закону України «Про кооперацію» та п. 5.6. статуту споживчого товариства.
Отримання означених запрошень позивачами 2-4 на загальні збори 10.06.2023 представником позивачів не заперечується, як і не спростовано позивачами належними та допустимими доказами аргументів відповідача про наявність трудових відносин позивачів 2-4 з позивачем 1 (куди й надсилалися запрошення), хоча саме позивачі 1-4 за загальними обставинами не можуть не володіти інформацією про наявність/відсутність власних трудових відносин, що виключає наявність сумніву в утрудненні подання суду відповідних доказів на спростування аргументів відповідача в цій частині.
Водночас, в аспекті повідомлення позивача-5 про проведення 10.06.2023 позачергових загальних зборів членів споживчого товариства, судом встановлено, що запрошення №17 від 30.05.2023 на загальні збори, яке було адресовано ОСОБА_4 вручено 30.05.2023 ОСОБА_9 , яка згідно з пояснюючою запискою від 18.10.2023 інспектора по кадрах відповідача не є членом Міжгірського МСТ і її помилково повідомлено про скликання загальних зборів 10.06.2023 замість ОСОБА_4 . Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні докази повідомлення відповідачем позивачів 5 та 6 про проведення 10.06.2023 позачергових зборів у встановлений статутом строк. 
Однак, Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 у справі № 910/1255/22 звернув увагу на те, що саме по собі неповідомлення учасника про загальні збори не є беззаперечною підставою для визнання рішень, ухвалених на таких зборах, недійсними.
Подібні за змістом висновки викладено у постановах Верховного Суду від 07.09.2021 у справі №916/2506/20, від 15.06.2022 у справі №910/6685/21, від 27.03.2023 у справі №906/908/21, від 28.03.2023 у справі №916/213/22, від 30.05.2023 у справі №916/212/22, від 07.06.2023 у справі №916/211/22. У кожній справі суд оцінює сукупність всіх встановлених обставин, зокрема зміст ухвалених на зборах рішень (наскільки вони порушують права або законні інтереси учасника), наявність кворуму, баланс інтересів позивача та інших учасників, які голосували за прийняття оскаржуваних рішень тощо.
Суд зауважує, що як позивачі 2-5 (наявність корпоративних прав яких в управління відповідачем вважається судом встановленою), так і позивач-1 (який оспорює рішення загальних зборів відповідача з окремих, не пов`язаних з порушенням корпоративних прав підставі) ні в позовній заяві, ні в заявах по суті, ані представник в судових засіданнях не зазначають чим прийняті рішення на зборах 10.06.2023 порушують їх права та інтереси.
Тобто, позивач не висловлює свою незгоду зі змістом ухвалених рішень, які підтримані уповноваженими членами Міжгірського МСТ, а наголошує лише на певних процедурних порушеннях.
За встановленими у справі обставинами, підставою скликання позачергових загальних зборів споживчого товариства була вимога №12 від 09.05.2023, підписана 76 членами Міжгірського МСТ (копія вимоги №12 від 09.05.2023) долучена відповідачем до відзиву на позов, що відповідає приписам ч. 6 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», положенням п.п. 5.4., 5.5. статуту відповідача.
Зміст протоколу від 10.06.2023 свідчить про наявність кворуму на позачергових загальних зборах споживчого товариства в розумінні приписів ч. 9 ст. 15 Закону України «Про кооперацію», п. 5.9. статуту відповідача, а прийняті загальними зборами відповідача 10.06.2023 рішення набрали достатню кількість голосів в розумінні ч. 11 Закону України «Про кооперацію», п. 5.12. Статуту Міжгірського МСТ, що не заперечується і позивачами у справі.
Судова колегія погоджується з висновком місцевого господарського суду про те, що в спірних правовідносинах важливим є врахування принципу пропорційності - справедливої рівноваги (балансу) між інтересами членів споживчого товариства, які реалізують свої права на участь в управлінні споживчим товариством й були присутні на спірних загальних зборах, інтересами позивача та можливістю реалізації виключної компетенції вищого органу управління відповідачем.
З аналізу спірних правовідносин вбачається, рішення, які прийняті на оспорюваних загальних зборах не мають правових наслідків безпосередньо для позивачів, оскільки:
- питання №1 та №2 (виходу зі спілки споживчих товариств та викладення, у зв`язку з цим, положень Статуту в новій редакції) є формою реалізації виключної компетенції загальних зборів відповідача та жодних негативних наслідків безпосередньо для позивачів 2-6 не несе;
- рішення щодо питання №3 про надання об`єктів торгівлі (нежитлові споруди Міжгірського МСТ) в оренду з правом викупу (фінансовий лізинг) виключно пайовикам, працівникам споживчої кооперації за згодою загальних зборів є неіндивідуалізованим щодо кола осіб, яких воно стосується та на чиї права впливає, а загально сформульована можливість отримання майна споживчого товариства виключно його членами апріорі не може порушувати права чи зачіпати інтереси позивачів 2-6 як відповідних членів споживчого товариства; в той же час відповідне надання в оренду з правом викупу відповідно до змісту рішень загальних зборів з третього питання порядку денного в подальшому в будь-якому разі потребуватиме окремої згоди загальних зборів.
Отже, судом першої та апеляційної інстанцій не встановлено порушення оспорюваними рішеннями прав позивачів 2-6, як членів споживчого товариства, а сама їх незгода (без відповідного обґрунтування) з прийнятими загальними зборами рішеннями не може бути єдиною підставою для їх скасування. Таким чином, суд першої інстанції правомірно та обґрунтовано відмовив в задоволенні позовних вимог позивачів. Разом з тим, судова колегія вважає аргументи місцевого господарського суду про обрання позивачами неефективного способу захисту помилковими, однак такі не впливають на правильність вирішення судом спору по суті, відтак рішення місцевого господарського суду слід залишити без змін.

Також, 11.03.2024 місцевим господарським судом було ухвалено додаткове рішення у цій справі за заявою Міжгірського міського споживчого товариства, яким заяву відповідача задоволено частково, а з позивачів на користь відповідача стягнуто по 1750 грн витрат на професійну правову допомогу.
Оскаржуючи додаткове рішення позивачі покликаються на порушення відповідачем строків, визначених ч. 8 ст. 129 ГПК України, вважають розмір витрат на професійну правничу допомогу завищеним, а також акцентують увагу суду на виході суду першої інстанції за межі позовних вимог, оскільки суд стягнув з них на користь відповідача солідарно по 1750 грн.
Відповідно до ч. 8 ст. 129 ГПК України, розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Як вбачається з матеріалів справи відповідач у відзиві на позов зазначив про наявність у нього витрат на правову допомогу, докази понесення яких будуть подані ним у строки, визначені ГПК України. Судова колегія звертає увагу на те, що процесуальний закон не визначає конкретних вимог щодо змісту та форми заяви про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, зокрема, не вказує на те, що вона повинна бути зроблена лише у письмовій формі, а також, що така заява має бути зроблена на певній процесуальній стадії. Закон лише встановлює граничний строк звернення із заявою - до закінчення судових дебатів. З огляду на те, що відповідач зазначив у відзиві на позовну заяву про те, що він очікує понести витрати на правову допомогу, судова колегія вважає, що така заява була вчинена відповідачем до завершення судових дебатів.
Так, 23.02.2024 Господарським судом Закарпатської області було оголошено вступну та резолютивну частини рішення у цій справі.
28.02.2024 (в межах строку, визначеного ч. 8 ст. 129 ГПК України) відповідач подав суду заяву про розподіл витрат на професійну правничу допомогу до якої долучив договір про надання правової допомоги №116 від 01.11.2023, укладеного між Адвокатським об`єднанням «СД Груп» та Міжгірським міським споживчим товариством; протокол узгодження вартості юридичних послуг від 01.11.2023 до означеного договору; акт наданих послуг №1 від 28.02.2024 та рахунок на оплату №1 від 28.02.2024, відповідно до яких загальна вартість наданих адвокатським об`єднанням відповідачу послуг по даній справі становила 19000,00 грн.
Розглянувши заявлені до стягнення з позивачів судові витрати, беручи до уваги складність даної справи, предмет позову, характер спору та обсяг опрацьованого матеріалу для підготовки відповідачем його процесуальних документів, значення справи для сторін та заперечення позивачів щодо розподілу витрат на професійну-правничу допомогу, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком місцевого господарського суду про обґрунтованість стягнення з позивачів 10500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, які стягнуто з кожного позивача на користь відповідача в рівних частинах по 1750 грн.
Твердження апелянта про те, що суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог, оскільки стягнув з позивачів солідарно витрати на професійну правничу допомогу, судова колегія відхиляє як безпідставні.
Згідно зі ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи те, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги та скасування оскаржуваних рішень місцевого господарського суду. 
Відповідно до ст.129 ГПК України судовий збір покладається на скаржників.
Керуючись ст. 129, 269, 273, 275, 276, 282, 284 ГПК України, Західний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
В задоволенні вимог апеляційної скарги Міжгірської районної спілки споживчих товариств, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 відмовити.
Рішення Господарського суду Закарпатської області від 23.02.2024 та додаткове рішення від 11.03.2024 у справі №907/878/23 залишити без змін.
Судові витрати покласти на скаржника.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня її проголошення.
Справу повернути в Господарський суд Закарпатської області.

Повний текст постанови складено 21.06.2024.

Головуючий суддя                                                  Г.В. Орищин

суддя                                                                                Н.А. Галушко

суддя                                                                                М.Б. Желік