ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ                             
                                                       
03 червня 2024 року                                 
м. Київ                                                               
 
справа № 686/16038/20
 
провадження № 61-16180св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Лідовця Р. А. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., Луспеника Д. Д.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 , 
відповідач -ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року у складі судді Стефанишина С. Л. та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року у складі колегії суддів: П`єнти І. В., Корніюк А. П., Талалай О. І.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина 
 
Короткий зміст позовної заяви
 
У червні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2            про усунення від права на спадкування.
 
Позовна заява мотивована тим, що 19 лютого 2004 року вона зареєструвала шлюб з ОСОБА_3 , який в порядку приватизації, на підставі розпорядження № 820 від 13 жовтня 2005 року набув у власність квартиру АДРЕСА_1 , про що Управлінням комунального майна Хмельницької міської ради 17 жовтня 2005 року видано свідоцтво. 
 
Позивачка зазначала, що зареєстрована у вказаній квартирі як дружина власника з 17 березня 2005 року та проживала у ній протягом 16 років разом з чоловіком ОСОБА_3 , вказана квартира є її єдиним житлом.
Син ОСОБА_3 від попереднього шлюбу - ОСОБА_4 , батько відповідачки ОСОБА_2 , і сама відповідачка протягом останніх 16 років не цікавились життям батька та діда, не спілкувались з ним взагалі, не надавали йому допомогу, не відвідували його, не цікавились його потребами, не вітали на свята. У кінці 2018 року син ОСОБА_3 - ОСОБА_4 помер.
 
Вказувала, що ОСОБА_3 хворів з 2005 року, скаржився на випинання пахових гриж, які поступово збільшувались. Незважаючи на проблеми зі здоров?ям, лікування, він працював до 30 грудня 2012 року. Стан здоров`я ОСОБА_3 з роками загострювався, незважаючи на постійне лікування, режим та дієту. Йому було діагностовано двосторонню косу пахову грижу, а також розвивались супутні хвороби: гіпертонічна хвороба II стадії, 3-й ступінь, ризик 4, IXC, атеросклеротичний кардіосклероз. СН-І.XXH-II ст. У зв?язку з критичним погіршенням стану здоров?я ОСОБА_3 01 березня 2019 року у Хмельницькому військовому госпіталі виконана операція: двостороння грижопластика проленовими сітками по методу Ліхтенштейна. Операція пройшла складно, оскільки ОСОБА_3 вже було                        79 років, післяопераційний реабілітаційний період був дуже важкий.
З квітня 2019 року ОСОБА_3 фактично перестав вставати з ліжка, він потребував постійної сторонньої допомоги та догляду, регулярного придбання та вживання знеболюючих, протизапальних ліків. Вона здійснювала догляд за ним, годувала, змінювала підгузки, пеленки, мила його, переодягала, купувала ліки. Коштів на лікування і предмети догляду катастрофічно не вистачало. ЇЇ пенсія                           в 2019 році складала 1 640 грн на місяць, а пенсія чоловіка - 2 900-3 000 грн на місяць. Як малозабезпечені, отримували субсидію від держави в опалювальний сезон. Окрім цього, комунальні послуги щомісячно становили 600-800 грн, тоді як витрати на ліки, нормальне харчування та предмети догляду складали                                          2 000-4 000 грн щомісячно.
 
Позивачка посилалася на те, що допомогу отримувала від свого сина з невісткою, колег та сусідів.
 
У 2019 році у ОСОБА_3 встановлено діагноз деменцій, дисциркуляторна енцефалопатія, лікарі наполягали на госпіталізації в Скаржанецьку обласну психіатричну лікарню, але він відмовився від госпіталізації. Орієнтовно                                  15 листопада 2019 року вона зверталась до КНП «Хмельницький обласний медичний центр психічного здоров?я» з письмовою заявою про надання медичної психіатричної допомоги ОСОБА_3 , так як протягом останніх двох місяців він поводився неадекватно, у нього спостерігались галюцинації, він повзав по підлозі, ламав меблі, не реагував на звернення. Лікар прийшла через кілька днів після смерті ОСОБА_3 
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 79 років ОСОБА_3 помер.
Вона займалася похованням чоловіка та понесла усі потрібні на те витрати. Жодної допомоги на поховання діда від відповідачки вона не отримувала.
 
Після спливу шести місяців після смерті чоловіка вона звернулась до Другої хмельницької державної нотаріальної контори та державним нотаріусом Сморкаловою К. повідомлено, що 19 травня 2020 року, в останній день встановленого законом шестимісячного строку для прийняття спадщини, надійшла заява про прийняття спадщини (за правом представлення) від онуки померлого - ОСОБА_2 , яку вона ніколи не бачила за життя померлого чоловіка, яка не спілкувалась зі спадкодавцем, не надавала йому допомогу, яку він потребував, перебуваючи у безпорадному стані.
 
Позивач вказувала, що вона є спадкоємцем майна за законом, що прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
 
Вважала, що внучка ОСОБА_2 не має права на частку у спадщині після смерті ОСОБА_3 , оскільки не утримувала спадкодавця, не цікавилася його життям, не здійснювала за ним догляду під час хвороби та не надавала матеріальної допомоги.
 
Ураховуючи наведене, ОСОБА_1 просила суд:
- усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом (за правом представлення) після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не доведено сукупність обставин, за яких можливе усунення від права на спадкування відповідача, відповідно до приписів частини п`ятої статті 1224 ЦК України, а саме: ухилення від надання спадкодавцю допомоги при можливості її надання, та що спадкодавець потребував такої допомоги, що характеризується умисною формою вини; перебування спадкодавця у безпорадному стані та потребу його у допомозі зі сторони саме відповідача.

 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення.
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року залишено без змін.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права та з додержанням норм процесуального права.
Доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували відсутність підстав для усунення ОСОБА_2 від спадкування після смерті діда ОСОБА_3 , та підтвердили б те, що спадкодавець у зв`язку з тяжкою хворобою перебував у безпорадному стані, висловлював прохання або бажання про надання допомоги з боку внучки ОСОБА_2 , а вона свідомо ухилялась від надання такої допомоги.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року, постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
У листопаді 2023 року касаційна скарга надійшла до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу із суду першої інстанції.
 
У лютому 2024 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що під час вирішення справи судами попередніх інстанцій не враховано факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві будь-якої допомоги, що підтверджується показаннями свідків.
При цьому суди не надали належної оцінки факту наявності безпорадного стану у спадкодавця, що підтверджується наданими нею доказами.
 
Підставою касаційного оскарження зазначених судових рішень ОСОБА_1 вказує неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                           від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18)                      та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/15-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, від 01 квітня 2019 року у справі                    № 752/12158/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15 (провадження            № 61-14655св18), від 17 червня 2020 року у справі № 566/1231/17-ц (провадження № 61-39539св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 603/576/17 (провадження                     № 61-9786св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 148/1631/17 (провадження                      № 61-14897св20), що передбачено пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також ОСОБА_1 зазначає про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме судові рішення оскаржуються з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України, оскільки суди необґрунтовано відхилили клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Відзиву на касаційну скаргу не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 19 лютого 2004 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі (том 1, а. с. 14).
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер (том 1, а. с. 17).
 
Відповідно до довідки про причину смерті № 1/130 від 20 листопада 2019 року, виданої Хмельницьким міським центром первинної медико-санітарної допомоги           № 2 Хмельницької міської ради, ОСОБА_3 у віці 79 років помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , причина смерті дисциркуляторна енцефалопатія III ступеня, церебральний атеросклероз з гіпертензією (том 1, а. с. 21).
 
Згідно з довідкою № М-03-20698 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані ОСОБА_3 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , знятий з реєстрації 26 листопада 2019 року) та ОСОБА_1 (зареєстрована 17 березня 2005 року) (том 1, а. с. 15).
 
Відповідно до виписного епікризу з медичної карти ОСОБА_3 № 1109, хворому встановлено основний діагноз двостороння коса пахова грижа, супутній: гіпертонічна хвороба ІІ стадії , 3-й ступінь, ризик 4.ІХС. Атеросклеротичний кардіосклероз. СН-І. ХХН-ІІІ ст. 01 березня 2019 року виконана операція: двостороння грижопластика проленовими сітками по методу Ліхтенштейна. Післяопераційний період без ускладнень (том 1, а. с. 36).
 
З копії матеріалів спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулись                ОСОБА_1 (дружина спадкодавця), ОСОБА_2 (внучка спадкодавця)              (том 1,  а. с. 179).
 
Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 17 травня 2021 року у справі № 686/27156/20, яке залишено в силі постановою Хмельницького апеляційного суду від 04 листопада 2021 року, ОСОБА_5 відмовлено у визначенні додаткового строку для прийняття нею спадщини за законом, що відкрилась після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (том 1, а. с. 191-197).
 
За висновком експерта № 21 від 10 липня 2023 року за результатами проведення судово-медичної експертизи, «можна говорити, що ОСОБА_3 при наявності у нього в 2019 році: гепатомегалії, дифузних змін печінки, кісти печінки,                  жовчно-кам?яної хвороби, хронічного калькульозного холециститу, хронічного панкреатиту, полікістозу обох нирок, сечо-кам?яної хвороби з наявністю конкрементів в правій нирці та сечовому міхурі, гіперплазії передміхурової залози, гіпертонічної хвороби II ступеня, 2 стадії, ризик 3, розповсюдженого остеохондрозу хребта з больовим синдромом без порушення функції ходи, дисциркуляторної енцефалопатії І ступеня на фоні церебрального атеросклерозу, хронічної хвороби нирок III ступеня не міг перебувати у безпорадному стані.
За даними представленої медичної документації не можливо достовірно встановити, чому ОСОБА_3 був лежачим. Його лежачий стан міг бути обумовлений у нього або змінами в неврологічному статусі, а саме при наявності у нього вестибуло-атактичного синдрому (який проявляється порушенням рівноваги, ходи, нудотою, вираженим запамороченням), або змінами в психічному стані. Якщо ОСОБА_3 дійсно був лежачим 27 вересня 2019 року та 19 листопада 2019 року, то він можливо був у безпорадному стані.
Як вже було вказано вище, при судинній деменції, що характеризує третю стадію дисциркуляторної енцефалопатії та яку виставила лікарсько-фельдшерська бригада екстреної медичної допомоги 15 листопада 2019 року, пацієнт дійсно втрачає здатність до самообслуговування та перебуває у безпорадному стані.
Але слід зазначити, що діагнози: дисциркуляторна енцефалопатя ІІ стадії з вестибуло-атактичним синдромом та судинна деменції були виставлені                    ОСОБА_3 без обстеження його вузькими спеціалістами (неврологом та психіатром) та без додаткових обстежень (магнітно-резонансної томографії головного мозку, ангіографії судин головного мозку та шиї, електрокардіографії)» (том 2, а. с. 15-19).
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.
 
Відповідно пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої та другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Оскаржувані судові рішення судів попередніх інстанцій ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують. 
 
У частині першій статті 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право у порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Відповідно до норм статей 12, 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
 
Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
 
Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.
 
Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи.
 
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
 
Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.
 
Аналогічні правові висновки викладено Верховним Судом у постановах                               від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15-ц (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17-ц (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).
 
Крім того, у постановах Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі                                № 337/6000/15-ц (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16-ц (провадження № 61-15926св18) зроблено висновок, що ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій.
 
У пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК України стосується особи, яка зобов`язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами СК України. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування.
Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом,  зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.
 
Відмовляючи у задоволенні позову в частині усунення від права спадкування ОСОБА_2 суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованих висновків про те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що спадкодавець ОСОБА_3 потребував допомоги саме від відповідача                        ОСОБА_2 , а остання, у свою чергу, умисно ухилялися від надання такої допомоги, що могло бути підставою для усунення її від права на спадкування.
 
При цьому суди попередніх інстанцій правильно вказали на те, що умисної винної поведінки відповідача під час розгляду справи встановлено не було. Також не підтвердилися доводи позивача про ухилення відповідача від надання допомоги ОСОБА_3 і що така допомога потрібна саме від неї.
 
Отримані під час розгляду справи показання свідків не можуть бути єдиною та безумовною підставою для задоволення позову. Наявні у матеріалах справи документи не підтверджують ні факту безпорадного стану ОСОБА_3 ,                               ні умисного ухилення відповідачки від надання йому допомоги, які були би підставою для усунення ОСОБА_2 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 .
 
Отже, у справі, яка переглядається, судами не встановлено ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, його безпорадного стану. Крім того, позивач не навела переконливих доказів на підтвердження потреби спадкодавця в допомозі саме відповідача. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунутий від спадкування.
 
Суди попередніх інстанцій обґрунтовано відмовили у задоволенні позову                  ОСОБА_1 , оскільки підставою для усунення від права на спадкування на підставі частини п`ятої статті 1224 ЦК України є сукупність обставин, які позивачем доведено не було.
 
Посилання касаційної скарги на застосування судом апеляційної інстанцій норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду                           від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18)                      та постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 11 лютого 2019 року у справі № 756/11676/15-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 766/810/17, від 01 квітня 2019 року у справі                    № 752/12158/14-ц, від 19 червня 2019 року у справі № 491/1111/15 (провадження            № 61-14655св18), від 17 червня 2020 року у справі № 566/1231/17-ц (провадження № 61-39539св18), від 14 квітня 2021 року у справі № 603/576/17 (провадження                     № 61-9786св20), від 14 квітня 2021 року у справі № 148/1631/17 (провадження                      № 61-14897св20), колегія суддів відхиляє, оскільки висновки у цих справах і у справі, яка переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст правовідносин, є різними, у кожній із зазначених справ суди виходили з конкретних обставин справи та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
 
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню, оскільки судами попередніх інстанцій належно досліджено всі зібрані у справі докази та їм надано правильну правову оцінку, отже, спір вирішено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.
 
Оскільки доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність та обґрунтованість судових рішень не впливають,                  то колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
 
Отже, доводи, наведені в обґрунтування касаційної скарги, не можуть бути підставами для скасування оскаржуваних судових рішень, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи, ґрунтуються на неправильному тлумаченні заявником норм матеріального та процесуального права.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо встановлених обставин справи, проте повноваження суду касаційної інстанції стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду (пункт 42 рішення у справі «Пономарьов проти України» (Заява № 3236/03).
 
Доводи касаційної скарги висновків судів попередніх інстанцій не спростовують, на законність його судових рішень не впливають.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
З огляду на те, що касаційна скарга залишається без задоволення, розподіл судових витрат не здійснюється.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 14 серпня 2023 року та постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 жовтня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                              Р. А. Лідовець

Г. В. Коломієць

Д. Д. Луспеник