УХВАЛА

30 квітня 2024 року 
м. Київ 
справа № 320/15492/23
адміністративне провадження № К/990/14880/24  

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Кашпур О.В., перевірив касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №320/15492/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом, в якому просила:
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у                  м. Києві Марини Твердохлєб №72-дс від 03 квітня 2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким застосовано до заступника начальника управління начальника відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві ОСОБА_1. дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади;
- визнати протиправним та скасувати наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у                 м. Києві Марини Твердохлєб №388-о від 03 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу та звільнено 03 квітня 2023 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві;
- поновити її на посаді заступника начальника управління-начальника відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві з 04 квітня 2023 року;
- стягнути з Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, а саме з 04 квітня 2023 року по дату прийняття судом рішення у даній справі;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення її на посаді заступника начальника управління - начальника відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві з 04 квітня 2023 року відповідно до статті 371 КАС України;
- допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на її користь середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу у межах суми за один місяць відповідно до статті 371 КАС України.
Рішенням Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року, позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Марини Твердохлєб №72-дс від 03 квітня 2023 року «Про накладення дисциплінарного стягнення», яким застосовано до заступника начальника управління начальника відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві ОСОБА_1 дисциплінарне стягнення у вигляді звільнення із займаної посади.
Визнано протиправним та скасовано наказ в.о. начальника Головного управління ДПС у м. Києві Марини Твердохлєб №388-о від 03 квітня 2023 року «Про звільнення ОСОБА_1 », яким припинено державну службу та звільнено 03 квітня 2023 року ОСОБА_1 з посади заступника начальника управління відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління-начальника відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у м. Києві з 04 квітня 2023 року.
Стягнуто з Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на користь ОСОБА_1 середній заробіток за весь час вимушеного прогулу, за період з               04 квітня 2023 року по 31 серпня 2023 року (109 робочих днів) в сумі 114529,57 грн (сто чотирнадцять тисяч п`ятсот двадцять дев`ять гривень п`ятдесят сім копійок) (сума вказана без утримання податку та інших обов`язкових платежів).
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді заступника начальника управління-начальника відділу організації діяльності та структурного забезпечення управління організації роботи Головного управління ДПС у                  м. Києві.
Допущено до негайного виконання рішення суду в частині стягнення з Головного управління ДПС у м. Києві, як відокремленого підрозділу ДПС, на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час вимушеного прогулу в межах суми стягнення за один місяць у розмірі 22065,33 грн (двадцять дві тисячі шістдесят п`ять гривень тридцять три копійки) (сума вказана без урахування обов`язкових податків та зборів).
Ухвалою Верховного Суду від 11 квітня 2024 року касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №320/15492/23 - повернуто особі, яка її подала.
17 квітня 2024 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» повторно надійшла касаційна скарга відповідача на рішення Київського окружного адміністративного суду від                31 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року. Скаржник просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
За правилами частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Вимоги до форми та змісту касаційної скарги встановлено статтею 330 КАС України, відповідно до пункту 4 частини другої якої у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, з визначенням передбаченої (передбачених) статтею                  328 цього Кодексу підстави (підстав).
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що перелік підстав для касаційного оскарження судових рішень є вичерпним. Тому касаційна скарга повинна бути обґрунтована виключно такими доводами, які необхідно вказати у формі, визначеній пунктом 4 частини другої статті 330 КАС України.
Під час перевірки поданої касаційної скарги на предмет дотримання вимог статті 330 КАС України встановлено, що у якості підстави касаційного оскарження судових рішень скаржник зазначає пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Зокрема, скаржник, посилаючись на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України, зазначає про те, що суди першої та апеляційної інстанцій неправильно застосували норми матеріального та процесуального права:
- невірне застосування норм Закону України «Про державну службу», Порядку здійснення дисциплінарного провадження, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від                04 грудня 2019 року №1039, Порядку доступу до інформації в інформаційних, електронних комунікаційних та інформаційно-комунікаційних системах ГУ ДПС, затвердженого наказом ГУ ДПС від 12 травня 2021 року №502;
- незастосування судами першої та апеляційної інстанцій висновків, викладених у постановах Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі №200/10988/19-а, від 10 листопада 2021 року у справі №540/4057/20, від 22 грудня 2021 року у справі №140/16342/20, від 15 березня 2019 року у справі №815/622/17, від 12 лютого 2020 року у справі №160/7402/18 та постанови Пленуму Верховного Суду України №15 від 26 грудня 2003 року «Про судові практику у справах про перевищення влади або службових повноважень»;
- здійснено втручання в дискреційні повноваження ГУ ДПС у м. Києві та не враховано висновки Верховного Суду, викладені у справах №1840/3664/18, №2240/3066/18.
В той же час, Верховний Суд наголошує, що обов`язковими умовами при оскарженні судових рішень на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України є зазначення у касаційній скарзі: 1) норми матеріального права, яку неправильно застосовано судами; 2) постанови Верховного Суду і який саме висновок щодо застосування цієї ж норми у ній викладено; 3) висновок судів, який суперечить позиції Верховного Суду; 4) в чому полягає подібність правовідносин у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду i у якій подається касаційна скарга).
Підстави касаційного оскарження викладаються в касаційній скарзі з вказівкою на конкретні висновки судів, рішення яких оскаржуються, із одночасним зазначенням положень (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта, який застосований цими судами при прийнятті відповідного висновку. Це дозволяє суду касаційної інстанції на виконання вимог статті 341 КАС України перевірити правильність застосування норм матеріального і процесуального права у конкретній справі.
Всупереч вищенаведеному, скаржником не зазначено конкретну норму права, яку на його думку, застосовано судами попередніх інстанцій всупереч висновків Верховного Суду щодо застосування цієї норми права у подібних правовідносинах, у взаємозв`язку з посиланням на конкретні постанови Верховного Суду.
Загальне посилання на неврахування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду щодо норм певного закону, без чіткої вказівки на конкретне положення (пункту, частини, статті) закону або іншого нормативно-правового акта та цитування окремих уривків з постанов Верховного Суду, не є достатнім обґрунтування наявності підстав касаційного оскарження судових рішень, передбачених пунктом 1 частини четвертої статті 328 КАС України.
Також Верховний Суд звертає увагу скаржника, що недостатньо лише зазначення постанови Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права, обов`язковою умовою є те, що правовідносини у справах (у якій викладено висновок Верховного Суду і у якій подається касаційна скарга) мають бути подібними.
Верховний Суд зауважує, що правовим висновком Верховного Суду є висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, сформульований внаслідок казуального тлумачення цієї норми при касаційному розгляді конкретної справи, та викладений у мотивувальній частині постанови Верховного Суду, прийнятої за наслідками такого розгляду.
При встановленні доцільності посилання на постанову Верховного Суду кожен правовий висновок Суду потребує оцінки на релевантність у двох аспектах: чи є правовідносини подібними та чи зберігає ця правова позиція юридичну силу до спірних правовідносин, зважаючи на редакцію відповідних законодавчих актів.
У такому випадку правовий висновок розглядається «не відірвано» від самого рішення, а через призму конкретних спірних правовідносин та відповідних застосовуваних редакцій нормативно-правових актів.
Посилаючись на неврахування висновків щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду, скаржник не наводить належного обґрунтування, яке б свідчило про подібність правовідносин у цій справі та у справах, у яких Верховним Судом були зроблені висновки.
Посилання на практику Верховного Суду без аналізу та врахування обставин справи, за яких судом касаційної інстанції було зроблено відповідні висновки, без доведення подібності правовідносин у справах щодо оцінки того чи іншого аргументу, які зроблені на підставі встановлених фактичних обставин конкретної справи і наявних в матеріалах справи доказів, не є свідченням застосування судом попередньої інстанції у цій справі норм права без урахування висновків Верховного Суду щодо їх застосування.
З огляду на викладене, Суд вважає необґрунтованими посилання скаржника на пункт 1 частини четвертої статті 328 КАС України як на підставу касаційного оскарження.
Інших підстав для касаційного оскарження, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України скаржником не зазначено.
Разом з тим, Верховний Суд вже надавав пояснення щодо вказаної підстави касаційного оскарження, однак скаржником так і не враховано зауважень, викладених Верховним Судом в ухвалі від 11 квітня 2024 року, що свідчить виключно про формальний підхід до оформлення касаційної скарги та ігнорування скаржником роз`яснень, які йому надавалися Верховним Судом, зокрема і щодо вимог до форми і змісту касаційної скарги в частині викладення підстав касаційного оскарження судових рішень.
Враховуючи межі перегляду судом касаційної інстанції, визначені статтею 341 КАС України, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Суд звертає увагу скаржника, що суд касаційної інстанції не може самостійно визначати підстави касаційного оскарження, такий обов`язок покладено на особу, яка оскаржує судові рішення, оскільки в ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина третя статті 334 КАС України), а в подальшому саме в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, суд касаційної інстанції переглядає судові рішення (частина перша статті 341 КАС України).
Отже, відсутність у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження або їх некоректне (помилкове) визначення, або визначення безвідносно до предмета спору у конкретній справі, у якій подається касаційна скарга, унеможливлює її прийняття та відкриття касаційного провадження. 
Згідно з пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем також, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.
При цьому, такий недолік касаційної скарги зумовлює її повернення одноособово суддею, без аналізу колегією суддів дотримання решти вимог, визначених статтею 330 КАС України.
За таких обставин, касаційна скарга підлягає поверненню як така, що не містить належно обґрунтованих підстав касаційного оскарження. 
Зважаючи на те, що касаційну скаргу повернуто, суд не вирішує клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження.
На підставі вищенаведеного та керуючись положеннями статей 328, 330, 332 КАС України, 
У Х В А Л И В :
Касаційну скаргу Головного управління ДПС у м. Києві на рішення Київського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 05 березня 2024 року у справі №320/15492/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправними та скасування наказів, поновлення на посаді, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали направити скаржнику та іншим учасникам справи за допомогою підсистеми ЄСІТС «Електронний кабінет» (у разі його відсутності - на офіційну електронну адресу або засобами поштового зв`язку), а касаційну скаргу та додані до неї матеріали - у спосіб їхнього надсилання до суду адресатом.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                    О.В. Кашпур