ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

30 квітня 2024 року                                                                   м. Чернівці
справа № 718/3615/23
провадження №22-ц/822/350/24
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Перепелюк І. Б. 
суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М.
секретар Собчук І.Ю.
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства обмеженою відповідальності «Чернівцігаз Збут», Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області про відшкодування моральної шкоди,
встановив:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Товариства обмеженою відповідальності «Чернівцігаз Збут», Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області про відшкодування моральної шкоди.
Позов обґрунтовано наступним. Заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області № 718/2971/19 від 05.12.2019р. з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» стягнуто заборгованість за природній газ та судовий збір. На виконання цього рішення 25.08.2021р. видано виконавчий лист, який пред`явлено до примусового виконання. 25.01.2022р. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 68329590 та 02.02.2022р. ухвалено постанову про арешт коштів боржника.
Ухвалою суду від 10.03.2022р. позов ТОВ «Чернівцігаз Збут» до ОСОБА_2 залишено без розгляду та зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області повернути ТОВ «Чернівцігаз Збут» судовий збір.
Зазначав, що відповідачем у згаданих вище рішеннях суду вказано ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , однак дата народження та РНОКПП вказані неправильно, внаслідок чого державним виконавцем накладено арешт на кошти боржника ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 . Досудове врегулювання спору неможливе, так як державний виконавець у своїй відповіді на скаргу позивача посилається на п.1 ч.2 ст.18 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до якого, він зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в поряду, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.
Враховуючи зазначене, позивачу завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що впродовж 20 місяців заблоковано його банківську карту на яку він отримує допомогу як опікун дитини-інваліда, що унеможливлює використання перерахованих коштів. Моральну шкоду позивачем оцінено в розмірі 107 200 грн, яку просить стягнути з відповідачів солідарно.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року в позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут», Вижницького відділу державної виконавчої служби у Вижницькому районі Чернівецької області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про відшкодування моральної шкоди відмовлено.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити в повному обсязі та стягнути з обох відповідачів солідарно на його користь моральну шкоду в розмірі 107 200 грн.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вважає рішення суду необґрунтованим, незаконним і таким, яке підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.
       Зазначає, що із банківської виписки про рух коштів на рахунку позивача, призначеного для соціальних виплат, вбачається, що внаслідок його арешту, позивач був позбавлений можливості одержувати щомісячну допомогу в розмірі 2 881грн, починаючи з червня 2022р.        Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що обґрунтування позовних вимог про відшкодування на користь позивача моральної шкоди, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
       ТОВ «Чернівцігаз Збут» подало відзив, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а  рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року залишити без змін та вирішити питання щодо відшкодування їм витрат на правничу допомогу за апеляційний розгляд.

Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судом
Судом встановлено, що заочним рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.12.2023р. у справі № 718/2971/19 (провадження 2/718/823/19) позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за природний газ - задоволено.
Ухвалою суду № 718/2971/19 (провадження 2-п/718/1/22) від 04.03.2022р. вказане вище заочне рішення скасовано.
Ухвалою суду № 718/2971/19 (провадження 2/718/148/22) від 10.03.2022р. позов ТОВ «Чернівцвгаз Збут» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за природний газ залишено без розгляду та зобов`язано Головне управління Державної казначейської служби України у Чернівецькій області повернути ТОВ «Чернівцігаз Збут» сплачену суму судового збору.
Ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 20.12.2023р. у справі №718/2971/19 провадження №6/718/59/23, заяву  ОСОБА_2 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню - задоволено.
Зі змісту вищезазначеної ухвали суду вбачається, що у зв`язку з тим, що рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 05.12.2019р. скасовано і саме на виконання цього рішення видано оскаржений виконавчий лист, обов`язок боржника ОСОБА_2 перед ТОВ «Чернівцігаз Збут» відсутній повністю. Тому вказаний виконавчий лист визнаний таким, що не підлягає виконанню. 

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи викладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив з того, що відшкодування на користь позивача моральної шкоди, яка згідно з частиною другою статті 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; приниженні честі та гідності фізичної особи, ділової репутації фізичної або юридичної особи, а також наявність причинно-наслідкового зв`язку між бездіяльністю (діями) відповідачів та завданою позивачу шкодою, не знайшли свого об`єктивного підтвердження в ході розгляду справи.
За положеннями статті 129-1 Конституції України обов`язковість рішення суду віднесено до основних засад судочинства.
Відповідно до частин першої, другої статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, – і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) – це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.
Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових
чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури
або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті – така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).
Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Згідно з статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність
дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.
Статтею 23 ЦК України передбачено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Відповідно до частин другої-п`ятої цієї статті моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті (частина перша статті 1167 ЦК України).
Частиною першою статті 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частиною першою статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (частина перша статті 89 ЦПК України).
В обґрунтування позову зазначено, що ТОВ «Чернівцігаз Збут» при подачі позову в порушення вимог ч.4 ст.43 ЦПУ України, вказав недостовірні дані відповідача у справі № 718/2971/21, що потягло за собою неправомірне накладення арешту державним виконавцем на банківські рахунки іншої особи. Крім того, після винесення ухвали від 23.10.2019р. про залишення позовної заяви без розгляду, державний виконавець в порушення вимог п.1 ч.1 ст.39, п.8 ч.1 ст.73 Закону «Про виконавче провадження», не завершив виконавче провадження, тобто неправомірними діями ТОВ «Чернівцігаз Збут» та бездіяльністю державного виконавця - відповідачами у цій справі, ОСОБА_1 заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що продовж 20 місяців його сім?я була позбавлена можливості користуватися грошовими коштами.
Відмовляючи в позові, суд першої інстанції посилався на те, що неправомірність дій відповідачів має підтверджуватись належними доказами, зокрема відповідним рішенням суду, яке може мати преюдиційне значення для справи про відшкодування збитків.
Позивачем не було доведено, а судом не встановлено, що ОСОБА_1 звертався до суду із скаргою на рішення, дії або бездіяльності державного виконавця у виконавчому провадженні № 68329590 і що суд визнав оскаржені дії/бездіяльність виконавця протиправними. А також не зазначив в чому неправомірність дій ТОВ «Чернівцігаз Збут». 
Для притягнення до деліктної відповідальності суд зобов`язаний встановити склад такого делікту, до якого відносяться наявність шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вину останнього в її заподіянні. І встановленню судом складу делікту має передувати вимога сторони позивача його встановити як підстава для реалізації приписів ч. 1 ст. 4 ЦПК України з урахуванням положень ст. 13 цього Кодексу.
Належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог позивачем не надано, а судом не встановлено. 
З огляду на викладене, апеляційний суд виходить із недоведеності позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
Доводи апелянта є аналогічними тим доводами, які були викладені в позові та перевірялися судом першої інстанції під час розгляду цього спору, однак висновків суду першої інстанції не спростовують і зводяться до суб`єктивного тлумачення чинних норм законодавства України та незгоди з висновками суду першої інстанцій стосовно встановлених обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом та не можуть бути підставами для скасування судового рішення. 

Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції
ТОВ «Чернівцігаз Збут» у відзиві на апеляційну скаргу просив вирішити питання щодо стягнення з апелянта на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» витрат на правничу допомогу за апеляційний розгляд справи.
Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України передбачено, що до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої – шостої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції відповідачем ТОВ «Чернівцігаз Збут» надано : копія звіту про фактично надані послуги від 25.03.2024 року; копія акту наданих послуг № 107 від 25.03 2024 року.
Відповідно до звіту про фактично надані послуги від 25.03.2024 р. до Договору про надання правової допомоги від 30.11.2017 року № 38АСІтг7491-17 за період березня 2024 року Виконавцем було витрачено 4 години : ознайомлення із апеляційною скаргою на рішення суду, здійснення правового аналізу матеріалів справи, збір доказів, вивчення судової практики, визначення правової позиції, підготовка відзиву на апеляційну скаргу на рішення суду.
Згідно із пунктом 4 Додаткової угоди, загальна вартість послуг, що надаються Виконавцем за умовами даної Додаткової угоди розраховується на підставі погодинної ставки вартості роботи адвоката, працевлаштованого у Виконавця, і становить 2 000 грн за годину та виходячи із фактичного обсягу наданих послуг. Фактичний обсяг наданих послуг визначається Сторонами в актах приймання-передачі наданих послуг.
Відповідно до акту наданих послуг №107 від 25.03.2024 р. фактичний обсяг наданих послуг становить 4 години та складає 8 000 грн.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
       01 квітня 2024 року позивач подав до суду клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу ТОВ «Чернівцігаз Збут» та звільнення позивача від відшкодування цих витрат в порядку ч.6 ст.137 ЦПК України.
       Просив в задоволенні заяви представника відповідача ТОВ «Чернівцігаз Збут» про стягнення судових витрат – відмовити.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.
Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
При визначенні суми відшкодування, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, провадження № 14-382цс19 та постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18, провадження № 12-171гс19).
Оцінюючи співмірність, реальність та пропорційність судових витрат, які просить стягнути ТОВ «Чернівцігаз Збут» а також те, що зазначена категорія справ є справою незначної складності, колегія суддів вважає, що зазначені відповідачем витрати на професійну правничу допомогу за апеляційний розгляд (надання відзиву на апеляційну скаргу, який є аналогічним відзиву на позов, поданий в суді першої інстанції) в розмірі 8 000грн є завищеними, належним чином не обґрунтованими та становлять надмірний тягар для позивача, що суперечить принципу розподілу судових витрат.
Враховуючи зазначене, є підстави для зменшення цієї суми та відшкодування з позивача на користь ТОВ «Чернівцігаз Збут» 1 000грн. витрат на правничу допомогу за апеляційний розгляд справи. 

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Стаття 375 ЦПК України передбачає, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Кіцманського районного суду Чернівецької області від 07 лютого 2024 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Чернівцігаз Збут» 1 000 ( одну тисячу )грн. судових витрат. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді: І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк