ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

30 травня 2024 року 	м.Суми	

Справа №577/5526/23 
Номер провадження 22-ц/816/823/24

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),
суддів -          Філонової Ю. О. ,  Собини О. І. 
за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І., 
сторони:
позивачі – ОСОБА_1 ,   ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
відповідач – ФОП ОСОБА_4 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 листопада 2023 року,  в складі судді Кравченка В. О., ухваленого у м. Конотоп, 

                                                             у с т а н о в и в :

У жовтні  2023  року до суду звернулися   ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 з позовом  до фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 про захист прав споживачів. 
Позовні вимоги мотивовані тим, що  04.03.2020 р. позивачами був укладений договір з ТОВ «Пернач -К», згідно якого останній здійснював   послуги по обслуговуванню та ремонту систем обмеження доступу (домофона) у під`їзді АДРЕСА_1 .  Жодних претензій до виконавця споживачі не мали. Однак відповідач 16.08.2023 р., не маючи жодного відношення до будинку заявників, організував «збори» жителів під`їзду, на яких були присутні лише три особи, і після цього пішов по квартирах з виготовленою ним заявою про відмову жителів під`їзду від послуг ТОВ «Пернач-К». На «зборах» відповідач заявив, що, як фізична особа-підприємець, буде обслуговувати під`їзд позивачів, бо ТОВ «Пернач-К» цього робити не може. У спірному зверненні зазначені номери квартир від №14 до №22, навпроти кожної - стоїть підпис за виключенням кв. АДРЕСА_2 . Вказану заяву відповідач відніс директору ТОВ «Пернач-К», заявивши, що буде обслуговувати системи обмеження доступу у нашому будинку самостійно. Таким чином, ФОП ОСОБА_4 протиправно нав`язав позивачам свої послуги з обслуговування систем обмеження доступу, користуючись при цьому прийомами нечесної комерційної практики, порушенням вимог закону щодо вразливих категорій споживачів та застосуванням комерційної практики, що вводить в оману.
Позивачі не мали наміру відмовлятися від послуг ТОВ «Пернач-К», однак відповідач пояснив, що у ТОВ «Пернач-К» відсутні кошти, це зайва організація в обслуговуванні домофонів, а тому саме останній буде обслуговувати домофони. Така інформація є нечесною комерційною практикою. Тим самим відповідач порушив ст.4 п.3 та ст.25 ч.1 Закону «Про захист прав споживачів», надавши присутнім недостовірну інформацію, безпідставно очорнивши ТОВ «Пернач-К» в очах ініціаторів звернення, та не врахувавши всупереч закону, що мешканці під`їзду вже похилого віку та їм важко розібратися у ситуації.
Відповідач самостійно виготовив та надав заяву від імені мешканців під`їзду про відмову від послуг ТОВ «Пернач-К», що є підробкою, оскільки ОСОБА_2 , як власник квартири, вказану заяву не підписував, ФОП ОСОБА_4 умовив підписати це звернення дружину ОСОБА_2 , яка хворіє, має вік 95 років та не є власником квартири і не підписувала договір з ТОВ «Пернач- К», відтак не мала права і розривати його. Власники квартири АДРЕСА_3 вже 10 років живуть у Німеччині, тому ніяк не могли підписати вказану заяву.  ОСОБА_3 також не підписувала заяву, а ОСОБА_1 , не будучи на зборах, не знав у чому річ і в подальшому відізвали власний підпис.
Вважає, що діяльністю відповідача порушені права позивачів, як споживачів, зокрема: пріоритет прав споживачів; право на вільний вибір послуг; заборону нечесної комерційної практики; право на захист особливих категорій споживачів - людей похилого віку; право на інформацію про послуги, що виразилося в обмані відносно роботи ТОВ «Пернач-К».  
Діями ОСОБА_4 позивачам заподіяно значну моральну шкоду, яка виразилася у переживаннях внаслідок обману та подання від їх імені недостовірних документів,  турбот з приводу можливого позбавлення робочих систем обмеження доступу, а вони люди похилого віку і потребують захисту від будь-яких осіб, що можуть проникнути до під`їзду. Розмір заподіяної моральної шкоди оцінюють у 6000 грн. кожному, проте стягнення просять провести лише ОСОБА_2 .
За вказаних обставин, просили:  
- визнати нечесною комерційною практикою дії відповідача по наданню ТОВ «Пернач-К» заяви від імені жителів під`їзду АДРЕСА_1 ;
- визнати недійсною заяву, написану від мешканців під`їзду АДРЕСА_1 про відмову від послуг по обслуговуванню системи обмеження доступу, яка знаходиться у вказаному під`їзді;
- стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 6000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди.
Рішенням Конотопського міськрайонного суду  Сумської області  від 22 листопада 2023  року  позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3   залишено  без задоволення.
Не погоджуючись з таким рішенням суду першої інстанції,  ОСОБА_2     подано апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що  судове рішення суперечить   діючому законодавству та матеріалам справи, просить рішення суду  скасувати та ухвалити нове рішення , яким  задовольнити  позовні вимоги повністю.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що позивачі по справі  мають вік більше 70 років, не мали наміру відмовлятися від послуг ТОВ «Пернач-К», тоді як відповідач, шляхом протиправного  проведення зборів, незаконно виготовлених  заяв про відмову від обслуговування та надання  такої заяви   ТОВ «Пернач-К»,    фактично позбавив їх  послуг останньої організації.  Вважає, що  діяльністю  відповідача  порушені їх права, як споживачів.
Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , їх представника – адвоката Кондратенка М.І., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга задоволенню не підлягає,  з наступних підстав.
Судом  встановлено, що предметом спору є права споживачів - мешканців під`їзду АДРЕСА_1 , на вільний вибір виконавця послуг з обслуговування домофону встановленого у вказаному під`їзді, що виразилося у підписанні і поданні заяви на ім`я директора ТОВ «Пернач-К» ОСОБА_5 , згідно якої споживачі відмовляються від послуг зазначеного товариства по обслуговуванню системи обмеження доступу (домофонної системи), яка знаходиться в під`їзді, та розривають договір про технічне обслуговування з 25.09.2023 року (а.с.4). Підставою для визнання цієї заяви недійсною вказують надання відповідачем недостовірної інформації відносно ТОВ «Пернач-К», що ввело в оману споживачів і є нечесною комерційною практикою, а також підроблення відповідачем підписів співвласників квартир у цьому зверненні.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та відмовляючи в задоволенні позовних  вимог,  суд першої інстанції  вважав,  що пропозиція ФОП ОСОБА_4 укласти безпосередньо з ним договір обслуговування та ремонту систем обмеження доступу (домофона) у під`їзді № НОМЕР_1 по АДРЕСА_4 , що відповідач фактично і робив протягом тривалого часу, але за договором з ТОВ «Пернач-К»,  не суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та не впливає і не може вплинути на економічну поведінку споживача щодо запропонованих послуг, а відтак не могла вводити в оману. 
Колегія суддів погоджується із таким висновком суду першої інстанції з урахуванням наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення.
Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика - це будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Нечесна підприємницька практика включає: 1) вчинення дій, що кваліфікуються законодавством як прояв недобросовісної конкуренції; 2) будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Підприємницька практика вважається такою, що вводить в оману, якщо вона спонукає або може спонукати споживача дати згоду на здійснення правочину, на який в іншому випадку він не погодився б, шляхом надання йому неправдивої чи неповної інформації або ненадання інформації про основні характеристики продукції, такі як: її наявність, переваги, небезпека, склад, методи використання, метод і дата виготовлення або надання, поставка, кількість, специфікація, географічне або інше походження, очікувані результати споживання чи результати та основні характеристики тестів або перевірок товару; гарантійний строк та гарантійне обслуговування продукції; будь-які застереження щодо прямої чи опосередкованої підтримки виробником продавця або продукції; спосіб продажу, ціну або спосіб розрахунку ціни, наявність знижок або інших цінових переваг; умови оплати, доставки, виконання договору купівлі-продажу; потреби у послугах, заміні складових чи ремонті; місце розташування і повну назву продавця, а в разі потреби - місце розташування і повну назву особи, від імені якої виступає продавець; характер, атрибути та права продавця або його агента, зокрема інформації про його особу та активи, кваліфікацію, статус, наявність ліцензії, афілійованість та права інтелектуальної або промислової власності, його відзнаки та нагороди; небезпеку, що загрожує споживачу у зв`язку з покупкою та/або використанням продукції; права споживача, у тому числі право відмовитися від продукції (для відповідних видів товарів, робіт і послуг), право на заміну продукції або відшкодування збитків.
Підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.
Підприємницька практика, яка істотно спотворює або може істотно спотворити економічну поведінку лише чітко визначеної (окремої) групи споживачів, особливо вразливих до такої діяльності через їх розумові або фізичні вади, вік чи довірливість, у разі якщо продавець мав об`єктивну можливість передбачити їх поведінку та особливості, має оцінюватися з точки зору середньостатистичного представника такої групи, а також з урахуванням припущення, що, зважаючи на викладені обставини, можливість здійснити свідомий і компетентний вибір відсутня і споживач помиляється при вчиненні правочину щодо обставин, які мають істотне значення. Зазначені умови не стосуються законної рекламної діяльності, у тому числі створення заяв або виразів, які не можуть бути сприйняті буквально.
Перелік форм підприємницької практики, що вводить в оману, не є вичерпним.
Колегія суддів вважає, що звертаючись до суду з даним позовом позивачі не зазначили жодного обґрунтування  негативного впливу на жодні конкретні реальні індивідуально виражені їх цивільні права чи інтереси та свідчать виключно про незгоду позивачів з тим фактом, що відповідач, який на думку позивачів, здійснює нечесну підприємницьку практику,  займається  обслуговуванням та ремонтом систем обмеження доступу (домофона) в під`їзді будинку,  в якому вони мешкають.
Зазначене підтверджується   поясненнями  директора ТОВ «Пернач-К» ОСОБА_5 , який був допитаний в якості свідка, в суді першої інстанції.  Зокрема останній  підтвердив, що саме ФОП ОСОБА_4 , за укладеним між ними правочином, фактично здійснював обслуговування та ремонт систем обмеження доступу (домофонів), зокрема й у згаданому під`їзді.
З огляду на викладене, безпідставними є доводи  апеляційної скарги про  введення  позивачів в оману, скориставшись їх віком,  та надавши   їм щодо  ТОВ «Пернач-К» недостовірну інформацію,  відповідач вирішував власні  бізнес-інтереси шляхом  нечесної комерційної  практики. 
Також не знайшли свого підтвердження  посилання апелянта  і  щодо підроблення відповідачем  підписів співвласників у зверненні. Так,  із показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7   вбачається, що  саме вони були ініціаторами зміни виконавця послуг з обслуговування домофону з ТОВ «Пернач-К» на ФОП ОСОБА_4 , з цього приводу ходили по квартирах та збирали підписи мешканців під`їзду, зокрема у спірній заяві та додатку до нового договору укладеного з відповідачем( а.с.20,21).
Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного і обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.  Суд правильно застосував норми матеріального і процесуального права, надав належну оцінку дослідженим доказам у їх сукупності.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції з наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України,суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З врахуванням наведеного, рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

                                                          п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення,  а рішення  Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 22 листопада 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 
Головуючий -  	В. І. Криворотенко	

Судді:                                                                                        Ю. О. Філонова 

                                                                                                   О. І. Собина