УХВАЛА
 
11 квітня 2024 року
м. Київ
 
справа № 127/901/18
 
провадження № 61-2794ск24
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Лідовця Р. А. розглянув касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Король Володимир Володимирович, ОСОБА_2 , 
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2016 року У листопаді 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби                            у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В. В., стягувач - ОСОБА_2 .
 
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року, залишеною без змін постановою Вінницького апеляційного суду від 28 лютого             2023 року, у задоволенні скарги ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 грудня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Вінницького апеляційного суду від 28 лютого 2023 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції                                       (касаційне провадження № 61-4529св23).
 
Постановою Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 20 грудня 2022 року скасовано.
Скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано неправомірними дії державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В. В. з визначення заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18 станом на 31.08.2022 року у розмірі 156 613,31 грн.
Зобов`язано державного виконавця Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Короля В. В. здійснити перерахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 аліментів, на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 31 січня 2022 року у справі № 127/901/18, з урахуванням сплаченої ним суми за період часу з січня 2018 року до квітня 2021 року                                              у розмірі 7 530 Євро, що станом на дату подання даної скарги згідно з курсом Національного банку України становить 271 685,41 грн.
У задоволенні решти вимог скарги відмовлено.
Стягнуто з Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці                   Центрально-західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                                (м. Хмельницький) на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу                           у розмірі 7 500 грн.
 
У лютому 2024 року до Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду надійшла касаційна скарга Першого відділу державної виконавчої служби                               у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року.
 
Ухвалою судді Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                                      від 12 березня 2024 року касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків. Запропоновано заявнику надати до суду касаційної інстанції належно оформлений документ, що підтверджує повноваження представника, який підписав касаційну скаргу; надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу, яка за формою і змістом повинна відповідати вимогам статті 392 ЦПК України; уточнити касаційну скаргу, в якій повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав) та направити на адресу Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду уточнену редакцію касаційної скарги                      з доданими до неї матеріалами відповідно до кількості учасників справи. Зазначено строк виконання ухвали, а також попереджено про наслідки її невиконання.
 
У наданий суддею Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду строк Перший відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) направив матеріали на усунення недоліків, зазначених в ухвалі Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2024 року, вважаючи, що вимоги ухвали виконано.
 
Однак, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                        від 12 березня 2024 року виконано Першим відділом державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не у повному обсязі, оскільки, у порушення пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України, заявником не зазначено відомостей про наявність або відсутність у нього електронного кабінету.
 
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) особи, яка подає касаційну скаргу, її місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи                             в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серія паспорта (для фізичних осіб - громадян України), номери засобів зв`язку, адреса електронної пошти (за наявності), відомості про наявність або відсутність електронного кабінету.
 
Крім того, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду       від 12 березня 2024 року виконано заявником не у повному обсязі, оскільки                                   у касаційній скарзі на порушення пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України не зазначено підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга                                    з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 ЦПК України підстави (підстав).
 
Абзацом першим частини другої статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного                              у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції                               в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Відповідно до підпунктів 1, 2 пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.
У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
В уточненій редакції касаційної скарги, поданої на виконання ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2024 року, як на підстави касаційного оскарження Перший відділ державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) посилається на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, проте, посилаючись на пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України, заявник не зазначає щодо якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду, що унеможливлює вирішення питання про відкриття касаційного провадження.
 
Саме по собі посилання на відсутність висновку Верховного Суду щодо питання застосування норм права у подібних правовідносинах, без зазначення конкретної норми права, яку неправильно застосував апеляційний суд не дає підстав для відкриття касаційного провадження на підставі пункту 3 частини другої                              статті 389 ЦПК України. 
У випадку визначення підставою касаційного оскарження судового рішення                   пункту 3 частини другої статті 389 ЦПК України, касаційна скарга має містити вказівку на норму права щодо якої відсутній висновок та обґрунтування необхідності формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи.
 
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду                                         від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19.
 
Крім того, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду                 від 12 березня 2024 року виконано заявником не у повному обсязі, оскільки                                у порушення пункту 1 частини четвертої статті 392 ЦПК України, до касаційної скарги заявником не додано копії скарги для учасників справи.
 
Згідно із частиною третьою статті 185, частиною другою статті 393 ЦПК України                      у разі невиконання ухвали суду про залишення касаційної скарги без руху вона вважається неподаною та повертається заявникові.
 
Оскільки у відведений судом строк, станом на 11 квітня 2024 року, вимоги ухвали Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12 березня 2024 року заявником не виконано, що перешкоджає Касаційному цивільному суду у складі Верховного Суду вирішити питання про відкриття касаційного провадження, тому касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року потрібно вважати неподаною та повернути.
 
Повернення касаційної скарги не перешкоджає повторному зверненню із скаргою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для її повернення (частина сьома статті 185 ЦПК України).
 
Керуючись статтями 185, 392, 393 ЦПК України, Верховний Суд
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на постанову Вінницького апеляційного суду від 24 січня 2024 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у м. Вінниці Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Король Володимир Володимирович, ОСОБА_2 вважати неподаною та повернути заявнику.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                              Р. А. Лідовець