ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
«17» червня 2024 року
м. Харків
справа № 641/5385/23
провадження № 22ц/818/2318/24
 
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
головуючого -         Бурлака І.В. (суддя-доповідач),
суддів -         Мальованого Ю.М., Маміної О.В. 
учасники справи: 
позивачка - ОСОБА_1 , 
відповідач - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі»
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року в складі судді Боговського Д.Є
в с т а н о в и в:
У серпні 2023 року  ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» про відшкодування шкоди.

Позовна заява мотивована тим, що вона є власницею квартири АДРЕСА_1 .

25 травня 2023 року трапилося залиття гарячою водою належної їй квартири внаслідок пориву труби гарячого водопостачання (стояк на кухні), що знаходиться у розташованій вище квартирі АДРЕСА_2 . Вказана обставина підтверджується актом про залиття, аварію, що трапилась в системі теплопостачання, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 25 травня 2023 року Комунального підприємства «Жилкомсервіс». Як вбачається з вказаного акту, причиною залиття є знос труби стояка гарячої води.

Вказала, що в результаті залиття належної їй квартири пошкоджено: у коридорі шпалери, стеля, електрична проводка, міжкімнатні двері; у ванній кімнаті - підвісна стеля, електрична проводка; у санвузлі - підвісна стеля, електрична проводка, плитка на підлозі; на кухні - підвісна стеля, стеляні плінтуси, частково плитка; житлова кімната 1 - підлога (паркет), шпалери на стінах, стеля, світильник; житлова кімната 2 - підлога (паркет), шпалери на стінах, стеля, світильник.

Зазначила, що з метою з`ясування вартості матеріального збитку, спричиненого залиттям гарячою водою квартири АДРЕСА_3 , вона звернулась до суб`єкта оціночної діяльності фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , з яким укладено договір № 14/07-2023 від 14 липня 2023 року.

Як вбачається зі звіту про оцінку матеріального збитку, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, що спричинений залиттям гарячою водою з системи гарячого водопостачання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 станом на 31 липня 2023 року становить 146 600,00 грн.

Вказала, що саме відповідачем надається послуга з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання, та він не виконав своїх обов`язків належним чином,тому він зобов`язаний відшкодувати завдану їй шкоду.

Зазначила, що уклала договір про надання правової допомоги з адвокатом Овсяником С.А., умовами додаткової угоди до якого передбачено, що гонорар адвоката становить 10 000,00 грн та додаткова винагорода (гонорар успіху) - 5 000,00 грн. Також вартість послуг узгоджена в акті приймання-передачі виконаних робіт.

Просила стягнути з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на її користь суму матеріального збитку у розмірі 146 600,00 грн, судові витрати покласти на відповідача.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено, стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на її користь матеріальну шкоду, спричинену внаслідок залиття, в розмірі 146 600,00 грн, та витрати на правничу допомогу - 15 000,00 грн, а всього - 161 600,00 грн; стягнуто з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь держави судовий збір в розмірі 1 073,60 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду - скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Суд першої інстанції не звернув увагу на те, що причиною залиття квартири позивачки стало неналежне виконання своїх обов`язків управителем житлового будинку Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» та власником квартири АДРЕСА_2 . Він як теплопостачальна організація виконує не весь обсяг робіт з утримання будинків та прибудинкової території, а тільки роботи з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, виконує роботи з локалізації аварій в цих системах, натомість проведення поточного та капітального ремонтів цих систем, тобто обов`язок щодо заміни трубопроводів, на нього не покладено та залишено його за Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» як управителем та балансоутримувачем будинку, на якого і має бути покладена відповідальність за залиття квартири. Посилався на висновки Верховного Суду у справах № 641/9921/15-ц та № 644/4248/18. Вказав, що заявлена позивачкою сума витрат на правничу допомогу є необґрунтованою, не відповідає критеріям співмірності.

Відзивів на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції від учасників справи не надходило.

Частинами 1, 3 статті 369 ЦПК України передбачено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. Розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 369 ЦПК України передбачено, що апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Аналізуючи наведені норми права, судова колегія вважає за необхідне розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» необхідно задовольнити частково, рішення суду - змінити.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідальність за завдану позивачці залиттям квартири матеріальну шкоду має бути покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», оскільки саме воно несе обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій. Також з відповідача підлягають стягненню витрати позивачки на правничу допомогу у розмірі, передбаченому договором з адвокатом.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_5 (а. с. 7).

Як вбачається з акту про залиття, аварію, що трапилась на системі теплопостачання, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 25 травня 2023 року у будинку АДРЕСА_6 трапилось залиття, аварія на системі гарячого водопостачання. За даною адресою на кухні на стояці гарячої води утворився свищ, в результаті чого сталось залиття квартири АДРЕСА_3 . Причиною залиття є знос труби стояка гарячої води (а. с. 9).

Як вбачається зі звіту про оцінку матеріального збитку, виконаного суб`єктом оціночної діяльності фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , вартість матеріального збитку, спричиненого залиттям гарячою водою з системи гарячого водопостачання двокімнатної квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_4 станом на 31 липня 2023 року становить 146 600,00 грн без ПДВ (а. с. 13-35).

З акту готовності № 171/7660 від 22 червня 2022 року, підписаного начальником дільниці Комунального підприємства «Жилкомсервіс» вбачається, що внутрішньобудинкова централізована система опалення та гарячого водопостачання житлового будинку АДРЕСА_1 готова до експлуатації в опалювальний осінньо-зимовий період 2022-2023 року (а. с. 57).

Відповідно до  статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до положень статті 11 Цивільного кодексу України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, серед іншого, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, а згідно статті 16 ЦК України  кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або  законом  не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Частиною другою статті 22 ЦК України передбачено, що збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до частин першої, другої  статті 1166 ЦК України  майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Отже, відповідальність за завдану шкоду може наставати лише за наявності підстав, до яких законодавець відносить: наявність шкоди; протиправну поведінку заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вину.
За відсутності хоча б одного з цих елементів цивільно-правова відповідальність не настає.

Частиною 1, пунктом 4 частини 2 статті 6 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є:  1) споживачі (індивідуальні та колективні);  2) управитель;  3) виконавці комунальних послуг.

Виконавц ем послуг з постачання гарячої води є суб`єкт господарювання, який є власником (або володіє і користується на інших законних підставах) теплової, тепловикористальної або теплогенеруючої установки, за допомогою якої виробляє гарячу воду, якщо споживачами не визначено іншого постачальника гарячої води.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 грудня 2006 року № 1186 визначено статус Комунального підприємства «Жилкомсервіс» як управителя будинків, а Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - як виконавця послуг з їх утримання.

Пунктом 14 частини 1 статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено, що управитель багатоквартирного будинку (далі - управитель) - фізична особа - підприємець або юридична особа - суб`єкт підприємницької діяльності, яка за договором із співвласниками забезпечує належне утримання та ремонт спільного майна багатоквартирного будинку і прибудинкової території та належні умови проживання і задоволення господарсько-побутових потреб.

Пунктами 1, 4-9 частини 2 статті 8 вказаного Закону передбачено, що виконавець комунальної послуги зобов`язаний:  забезпечувати своєчасність надання, безперервність і відповідну якість комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договорів про їх надання, у тому числі шляхом створення системи управління якістю відповідно до національних або міжнародних стандартів;  своєчасно проводити підготовку об`єктів житлово-комунального господарства до експлуатації в осінньо-зимовий період;  розглядати у визначений законодавством строк претензії та скарги споживачів, у визначених законом випадках - управителів, і проводити відповідні перерахунки розміру плати за комунальні послуги в разі їх ненадання, надання не в повному обсязі, несвоєчасної або неналежної якості, а також в інших випадках, визначених договором про надання комунальних послуг;  вживати заходів до ліквідації аварій, усунення порушень якості послуг у строки, встановлені законодавством;  виплачувати споживачу штраф за перевищення встановлених строків проведення аварійно-відновних робіт у розмірі, визначеному законодавством;  своєчасно реагувати на виклики споживачів, підписувати акти-претензії, вести облік вимог (претензій) споживачів у зв`язку з порушенням порядку надання житлово-комунальних послуг;  своєчасно та власним коштом проводити роботи з усунення виявлених неполадок, пов`язаних з наданням комунальних послуг, що виникли з його вини .
Пунктами 1, 7 частини 4 статті 8 вказаного Закону передбачено, що управитель багатоквартирного будинку зобов`язаний:  забезпечувати належне утримання спільного майна багатоквартирного будинку та прибудинкової території відповідно до нормативних вимог і договору про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, від власного імені укладати з підрядниками необхідні договори про виконання окремих робіт та послуг;  за рішенням співвласників багатоквартирного будинку та в межах виділених ними коштів організовувати виконання та виступати замовником робіт з капітального ремонту (заміни) спільного майна багатоквартирного будинку .

Пунктом 3 частини 1 статті 7 Закону визначено, що споживач має право на відшкодування збитків, завданих його майну, шкоди, заподіяної його життю або здоров`ю внаслідок неналежного надання або ненадання житлово-комунальних послуг та незаконного проникнення в належне йому житло (інший об`єкт нерухомого майна).

13 лютого 2012 року між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» (управитель) та Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» (виконавець) укладено договір № 15/1, відповідно до пункту 1.1 якого управитель доручає, а виконавець приймає на себе обов`язок надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання: мережі, арматура на них прилади та обладнання, які розміщені в межах будинку та виконання робіт з усунення аварійних ушкоджень на внутрішньобудинкових системах, управитель зобов`язується прийняти та оплатити виконавцю надані послуги (а. с. 82-87).

Пунктами 2.3.2 та 2.3.5 вказаного договору сторони передбачили, що виконавець зобов`язаний здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримувати в належному технічному стані, здійснювати технічне обслуговування внутрішньобудинкових систем, вживати заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій, усунення порушень якості послуг у терміни, встановлені цим договором.
Згідно з пунктом 5.4 договору № 15/1 виконавець несе відповідальність перед споживачами, які мешкають або розташовані в житлових будинках комунальної власності територіальної громади м. Харкова, за ненадання або неналежне надання виконавцем послуг, внаслідок яких було заподіяно шкоду життю, здоров`ю, майну споживача або третіх осіб, майну управителя, майну територіальної громади, яке передано на обслуговування управителю, або навколишньому природному середовищу згідно діючого законодавства.
Отже, обов`язок Комунального підприємства «Жилкомсервіс» щодо обслуговування внутрішньоквартирних систем теплопостачання вказаним договором не передбачений.

Як вбачається з Публічного договору з технічного обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання багатоквартирних будинків житлового фонду комунальної власності та інших форм власності від 01 липня 2022 року виконавцем зазначено - Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», та вказаний договір укладено з метою надання послуг з технічного (у тому числі аварійного) обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Пунктом 6 Публічного договору від 01 липня 2022 року визначено, що технічне обслуговування та поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання проводиться відповідно до адрес будинків, зазначених у Додатку 1 та включає комплекс робіт, які визначені на підставі Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, Примірного переліку послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд, затвердженого наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 10 серпня 2004 року № 150.

У пункті 7 Публічного договору від 01 липня 2022 року зазначено, що технічне обслуговування, поточний ремонт внутрішньобудинкових систем теплопостачання житлового будинку та аварійне обслуговування здійснюється Виконавцем на ділянці мереж внутрішньобудинкової системи від зовнішньої поверхні стіни будинку до точки приєднання житлового (нежитлового приміщення).

У пункті 8 Публічного договору від 01 липня 2022 року зазначено, що технічне обслуговування внутрішньобудинкової системи теплопостачання та поточний ремонт здійснюється Виконавцем відповідно до переліку адрес будинків (додаток 1) та включає в себе перелік послуг, зокрема, послуги з укріплення теплової ізоляцій трубопроводів (за потребою); усунення пошкоджень внутрішньобудинкових систем, усунення течії на трубопроводах, приладах та арматурі (при виявленні недоліків); усунення пошкоджень ізоляції на трубах теплопостачання після заміни невеликих ділянок трубопроводу (за потребою); проведення аварійно-відновлювальних робіт на внутрішньобудинкових системах теплопостачання (при виявленні недоліків); забезпечення регулярного проведення технічного огляду внутрішньобудинкових систем теплопостачання, складання опису несправностей систем, що підлягають усуненню. Необхідність регулярного здійснення опису є основою для складання переліків ремонтних робіт капітального характеру, профілактики і підготовки систем до наступного експлуатаційного періоду (два рази на рік, навесні та восени).

З 01 липня 2022 року «Технічне обслуговування систем гарячого водопостачання» та «Технічне обслуговування систем центрального опалення» згідно з постановами № 1023 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 11 грудня 2019 року № 1182» та № 1022 «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 21 серпня 2019 року № 830» здійснюється виконавцем послуг Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі».
Таким чином, обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Як вбачається з матеріалів справи залиття квартири ОСОБА_1 мало місце 25 травня 2023 року в результаті зносу труби стояка гарячої води.

Матеріали справи не містять доказів того, що залиття квартири позивачки сталося з вини Комунального підприємства «Жилкомсервіс» як управителя будинку, адже договорами від 13 лютого 2012 року та 01 липня 2022 року відповідальність за належний технічний стан внутрішньобудинкових систем покладено саме на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, оцінивши докази у їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що особою, відповідальною за шкоду, завдану ОСОБА_1 , є саме відповідач.

Залиття квартири  сталося внаслідок протиправної бездіяльності Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», що полягала у незабезпеченні належного стану внутрішньобудинкових систем центрального опалення та гарячого водопостачання у будинку, технічне обслуговування яких покладено на нього, а тому, враховуючи обставини, за яких сталося залиття квартири, а також умови укладеного між відповідачем та Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» договору, саме з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» підлягає стягненню на користь позивачки сума завданої матеріальної шкоди.

Зазначений висновок узгоджується із висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 638/9832/15-ц (провадження № 61-3280зпв18), від 20 червня 2019 року у справі  № 645/3270/15-ц (провадження № 61-11943св18), від 10 липня 2019 року у справі № 640/9533/15 (провадження № 61-14135св18), від 12 березня 2020 року у справі № 640/20533/16-ц (провадження № 61-27366св18), від 28 травня 2020 року у справі № 640/419/17 (провадження № 61-32844св18), від 13 серпня 2020 року у справі № 643/14853/16 (провадження № 61-2305св20), від 18 листопада 2020 року у справі № 639/7313/16-ц (провадження № 61-18458св19), від 04 листопада 2022 року у справі № 640/2713/18 (провадження № 61-9391св21).

Твердження Комунального підприємства «Харківські теплові мережі», що він як теплопостачальна організація виконує не весь обсяг робіт з утримання будинків та прибудинкової території, а тільки роботи з технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем опалення та гарячого водопостачання, виконує роботи з локалізації аварій в цих системах, натомість проведення поточного та капітального ремонтів цих систем, тобто обов`язок щодо заміни трубопроводів, на нього не покладено та залишено його за Комунальним підприємством «Жилкомсервіс» як управителем та балансоутримувачем будинку, на якого і має бути покладена відповідальність за залиття квартири позивачки, судова колегія відхиляє. 

Матеріали справи свідчать про те, що Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» не виконало свої обов`язки з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій в частині технічного обслуговування внутрішньобудинкових систем централізованого опалення та гарячого водопостачання, хоча рішеннями органу місцевого самоврядування та умовами укладеного між Комунальним підприємством «Жилкомсервіс», як управителем будинків, з Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» як виконавцем послуг з утримання будинків, договору обов`язок щодо здійснення контролю за технічним станом інженерного обладнання будинків, квартир, приміщень, утримання в належному технічному стані, здійснення технічного обслуговування та ремонту внутрішньобудинкових мереж та вжиття заходів щодо ліквідації аварійних ситуацій покладено на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», а тому і відповідальність покладається саме на нього. Тобто діяльність з утримання, обслуговування і використання мереж опалення у вказаному будинку здійснює саме Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі», яке зобов`язано підтримувати мережу з централізованого опалення у належному та безпечному стані.

Комунальним підприємством «Харківські теплові мережі» не доведено, що шкоду завдано управителем, оскільки зазначеним вище договором відповідальність за належний технічний стан внутрішньобудинкових систем покладено саме на Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі».

Також суду не надано і доказів вини власника квартири поверхом вище у залитті квартири позивачки, адже, як передбачено пунктом 7.1 Публічного договору від 01 липня 2022 року, точкою розподілу, в якій здійснюється передача послуг від виконавця споживачеві, є точка приєднання внутрішньобудинкової системи теплопостачання багатоквартирного будинку до житлового (нежитлового) приміщення: відгалуження від стояків у межах приміщення для вертикальної розводки; перша запірна арматура на відгалуженні від стояка за межами приміщення для горизонтальної розводки (запірна арматура не належить до внутрішньобудинкової системи), а згідно акту про залиття від 25 травня 2023 року причиною залиття став саме знос труби стояка, тобто частини внутрішньобудинкової системи.

Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» не зверталось із клопотанням про призначення судової технічно-будівельної експертизи з метою визначення причин залиття.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини завдавача шкоди. У процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, тож вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини відповідача. 
Посилання відповідача на висновки Верховного Суду у справах № 641/9921/15-ц та № 644/4248/18 також не можуть бути взяті до уваги, оскільки у вказаних справах встановлені інші фактичні обставини.

З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Також в апеляційній скарзі Комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» вказав про незгоду з рішенням суду в частині стягнення з нього витрат на правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність таких витрат. 

Статтею 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.
За змістом статті 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі, гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02 липня 2020 року в справі № 362/3912/18 (провадження № 61-15005св19).

Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/WestAllianceLimited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

Щодо співмірності витрат на правову допомогу слід також ураховувати позицію Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 640/6209/19, відповідно до якої розмір відшкодування судових витрат повинен бути співрозмірним із ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також суд має враховувати критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.

Як вбачається з матеріалів справи інтереси ОСОБА_1 представляв адвокат Овсяник С.А. на підставі договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2023 року та ордеру АХ № 1146286 від 29 серпня 2023 року (а. с. 5, 10).
Додатковою угодою № 1 від 28 серпня 2023 року до договору про надання правової допомоги від 23 серпня 2023 року передбачено, що гонорар адвоката за участь в якості представника клієнта у справі про відшкодування шкоди, завданої залиттям гарячою водою належної клієнту квартири, становить 10 000,00 грн, додаткова винагорода (гонорар успіху) адвоката становить 5 000,00 грн та сплачується клієнтом у випадку задоволення судом позовних вимог про стягнення з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» суми завданої матеріальної шкоди на користь клієнта. Клієнт сплачує зазначені кошти протягом п`яти календарних днів з дня набрання законної сили судовим рішенням (а. с. 12).
28 серпня 2023 року ОСОБА_1 та адвокатом Овсяником С.А. підписано акт № 1 приймання-передачі виконаних робіт (послуг) за договором про надання правової допомоги від 23 серпня 2023 року та розрахунок їх вартості, з якого вбачається, що адвокатом Овсяником С.А. надано ОСОБА_1 наступні юридичні послуги: зустріч з клієнтом, з`ясування підстав та мети звернення, ознайомлення з наданими документами, що підтверджують факт заподіяння шкоди внаслідок залиття квартири протягом 1,5 годин, вивчення судової практики Верховного Суду в аналогічній категорії справ, формування правової позиції захисту інтересів клієнта протягом 2 годин, складання позовної заяви про стягнення з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» завданої матеріальної шкоди на користь ОСОБА_1 та подання її до суду протягом 6 годин вартістю 10 000,00 грн; додаткова винагорода (гонорар успіху) адвоката становить 5 000,00 грн та сплачується клієнтом у випадку задоволення судом позовних вимог. Вартість послуг становить 15 000,00 грн (а. с. 12 зворот).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12 травня 2020 року у справі №  904/4507/18 дійшла висновку про можливість існування «гонорару успіху» як форми оплати винагороди адвокату; визнала законність визначення між адвокатом та клієнтом у договорі про надання правової допомоги такого виду винагороди як «гонорар успіху», що відповідає принципу свободи договору та численній практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ).
При цьому Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ЄСПЛ застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23.01.2014 (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява №19336/04, § 268)).

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява №31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар відповідний відсоток суми, якщо така буде присуджена клієнту судом. Такі угоди, якщо вони є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові. Однак, угоди такого роду, зважаючи на зобов`язання, що виникли лише між адвокатом і клієнтом, не можуть зобов`язувати суд, який має оцінювати судові та інші витрати не лише через те, що вони дійсно понесені, але й ураховуючи також те, чи були вони розумними (§ 55).

З урахуванням наведеного, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом, зокрема у випадку укладення ними договору, що передбачає сплату адвокату «гонорару успіху», у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Отже, підстави для покладення на сторону відшкодування «гонорару успіху», який сплачує інша сторона на користь адвоката в межах їх домовленості за умовами договору, можуть бути відсутні.

Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 січня 2024 року у cправі № 906/462/22.

При цьому стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються, і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу (правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 24 січня 2022 року у справі №  911/2737/17).

Отже, з урахуванням обсягу та складності наданих позивачці послуг з правничої допомоги протягом розгляду справи судом першої інстанції, категорії справи, ціни позову, обсягу доказів у справі, кількості та змісту складених процесуальних документів, кількості і тривалості судових засідань, принципів співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат колегія суддів вважає за необхідне оскаржуване рішення суду в частині стягнення витрат на правничу допомогу - змінити, зменшивши суму витрат на професійну правничу допомогу, що підлягає стягненню з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь ОСОБА_1 , з 15 000,00 грн до 5 000,00 грн та загальну суму стягнення з 161 600,00 грн до 151,600,00 грн. При цьому, «гонорар успіху» не був необхідним у зв`язку з розглядом даної справи в суді першої інстанції.

В іншій частині підстав для зміни чи скасування рішення суду не вбачається.

Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки рішення суду підлягає зміні лише в частині стягнення судових витрат на правничу допомогу, підстави для перерозподілу судового збору апеляційним судом відсутні.
Керуючись ст. ст. 367, 368,  ст.374, ст.376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України,
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» - задовольнити частково.
Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26 березня 2024 року - змінити, зменшивши суму стягнутих з Комунального підприємства «Харківські теплові мережі» на користь  ОСОБА_1 витрат на правничу допомогу з 15 000,00 грн до 5 000,00 грн, та загальну суму стягнення з 161 600,00 грн до 151,600,00 грн.
В іншій частині судове рішення - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий                                                         І. В. Бурлака

Судді                                                                 Ю. М. Мальований

                                                                       О.В. Маміна

Повний текст постанови складено 17 червня 2024 року.