10.04.24
22-ц/812/286/24
                                                              
МИКОЛАЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
Справа № 473/4156/23
Провадження № 22-ц/812/286/24 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 квітня 2024 року Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах :
головуючого – Темнікової В.І.,
суддів – Крамаренко Т.В., Царюк Л.М.,
із секретарем судового засідання – Горенко Ю.В.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2023 року, ухвалене під головуванням судді Ротар М.М., в приміщенні того ж суду, у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В серпні 2023 року АТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором про надання банківських послуг «Моnobank» від 20.08.2019 у розмірі 26209,38 грн та судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що АТ «Універсал Банк» запустило проект Моnobank, в рамках якого відкриваються поточні рахунки клієнтам (фізичним особам), спеціальним платіжним засобом яких є платіжні картки Моnobank. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках Моnobank за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт. Особливістю проекту Моnobank є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно без відділень. 
Онбординг відбувається шляхом верифікації клієнта очно: на точці видачі; у відділенні банку; співробітником служби доставки банку у зручному для клієнта місці; кредитним агентом у точці. Починаючи з травня 2020 року: відеоверифікація працівником банку дистанційно; ДІЯ шерінг на точці дистанційно та селфі клієнта; спрощена процедура через УБКІ, селфі клієнта та селфі клієнта з паспортом. 
Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга - переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт.
Умови і правила обслуговування рахунків фізичної особи в АТ «Універсал Банк» опубліковані на офіційному сайті банку та постійно доступні для ознайомлення за посиланням https://www.monobank.ua/terms.
20 серпня 2019 року відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Анкету-заяву до Договору про надання банківських послуг від 20.08.2019.
Приєднання до Умов і правил здійснюється фізичними особами шляхом підписання Анкети заяви у паперовому або електронному вигляді, що надається Банком. Своїм підписом на Анкеті заяві клієнт беззастережно підтверджує, що на момент її підписання ознайомився з текстом Умов і правил, Паспортом споживчого кредиту. Таблицею обчислення загальної вартості кредиту, Тарифами, Довідкою про систему гарантування вкладів фізичних осіб та інших додатків, повністю зрозумів їхній зміст, погоджується з викладеним, розуміє свої права та обов`язки, в т.ч. право відмовитися від отримання рекламних матеріалів засобами дистанційних каналів комунікації.
Положеннями Анкети-заяви визначено, що анкета-заява разом з Умовами, Тарифами, Таблицею обчислення вартості кредиту та Паспортом споживчого кредиту складають договір про надання банківських послуг (далі - Договір).
Підписавши Анкету-заяву відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники у мобільному додатку вищезазначених документів, що складають Договір та зобов`язується виконувати його умови.
На підставі укладеного Договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 70000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка НОМЕР_1 .
Взятий на себе обов`язок банк виконав належним чином, в той час як позичальник належним чином своїх договірних зобов`язань не дотримався та станом на 30 березня 2023 року прострочення зобов`язання із сплати щомісячного мінімального платежу за договором у нього сягнуло понад 90 днів, у зв`язку з чим, на підставі положення 5.17 п. 5 Розділу ІІ Умов, відбулось істотне порушення клієнтом зобов`язань, вся заборгованість за кредитом стала простроченою.
Банк 30 березня 2023 року направив повідомлення «пуш» про істотне порушення умов Договору та про необхідність погасити заборгованість. Проте, відповідач не вчинив жодної дії направленої на погашення заборгованості, у зв`язку із чим та відповідно до п. 5.18, 5.19 кредит 28.04.2023 став у формі «на вимогу».
Станом на 14 червня 2023 року у відповідача утворилась заборгованість за вказаним договором в загальному розмірі 26209,38 грн, з яких: 26209,38 грн - заборгованість за тілом кредиту, заборгованість за порушення грошового зобов`язання – 0 грн, заборгованість за пенею – 0 грн. 
Посилаючись на викладені обставини, АТ «Універсал Банк» просив стягнути на його користь з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання банківських послуг «Моnobank» від 20 серпня 2019 року у загальному розмірі 26209,38 грн, а також витрати зі сплати судового збору у розмірі 2684 грн.
Рішенням Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2023 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ «Універсал банк» заборгованість за кредитним договором від 20.08.2019 року, що утворилася станом на 14.06.2023 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту в розмірі 26 209 грн 38 коп. та судові витрати в розмірі 2 684 грн. 
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив із того, що 20.08.2019 року між АТ «Універсал банк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, який складається з анкети-заяви позичальника, Умов і Правил обслуговування фізичних осіб в АТ «Універсал банк» при наданні банківських послуг щодо карткових продуктів «Мonobank», тарифів, таблиці обчислення вартості кредиту, паспорту споживчого кредиту картки «Мonobank».
Особливістю проекту «Мonobank» є те, що банківське обслуговування здійснюється дистанційно, без відділень. Попередня ідентифікація відбувається за допомогою завантаження копії паспорта та РНОКПП в мобільний додаток, а видача платіжної картки після верифікації фізичної особи здійснюється або у точці видачі, або спеціалістом банку, що виїжджає за адресою, зазначеною клієнтом. Разом із встановленням на платіжній картці кредитного ліміту надається послуга переведення витрати у розстрочку. За рахунок здійснення зазначеної операції стає доступним попередньо використаний кредитний ліміт. Після перевірки кредитної історії на платіжних картках «Мonobank» за заявою клієнтів встановлюється кредитний ліміт.
Відповідач підтвердив, що ознайомився та отримав примірники в мобільному додатку вищевказаних документів, що складають кредитний договір та зобов`язується виконувати його умови.
За умовами вказаного договору, відповідачу було надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі до 500 000 грн. 00 коп., з можливістю його зміни, зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 3,1 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (37,2 % річних) та збільшених процентів за користування кредитом у розмірі 6,2% на місяць на суму простроченої заборгованості за кредитом (74,4% річних). Спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка.
На підставі матеріалів судом першої інстанції вважав встановленим, що відповідач своїх зобов`язань за договором про надання банківських послуг від 20.08.2019 року належним чином не виконував та відповідно до наданого позивачем розрахунку в останнього виникла заборгованість в розмірі 26 209 грн. 38 коп. Зазначений розрахунок відповідачем не спростовано, не надано доказів його неправильності або альтернативного розрахунку заборгованості (ч. 3 ст. 12 ЦПК України).
Заперечуючи проти позову, відповідач зазначав, що ним було підписано тільки Анкету-заяву, в якій були відсутні умови кредитного договору, такі як, дані про розмір кредитного ліміту, процентну ставку, строк кредитування, наслідки кредитування. Однак, суд першої інстанції вважав, що матеріалами справи підтверджується факт користування відповідачем кредитними коштами та часткове погашення коштів за кредитним договором., що свідчить про його обізнаність з Умовами і правилами надання банківських послуг, а також про погодження вказаних умов кредитування. 
Проаналізувавши вимоги ст. 626, 627, 628, ч. 1 ст. 634, ст.1048, 1049, 1050, 1054 ЦК України, суд першої інстанції дійшов висновку, що з відповідача на користь банку підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором у розмірі 26 209 грн 38 коп. 
Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволені позову.
В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги, що позивачем не надано належних доказів встановлення та зміни кредитного ліміту.
Згідно розрахунку заборгованості за договором від 20.08.2019 року, наданого позивачем, заборгованість ОСОБА_1 перед AT «Універсал банк» станом на 14.06.2023 року становить 26209,38 грн та складається із загального залишку заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту) в сумі 26209,38 грн заборгованість за пенею та за порушення грошового зобов`язання відповідно до розрахунку заборгованості - 0,00 грн.
Однак, у Анкеті-заяві (єдиний документ, який підписаний Клієнтом), міститься лише інформація про паспортні дані та анкетні дані ОСОБА_1 , проте у вказаному документі відсутні жодні посилання на встановлення Клієнту кредитного ліміту саме у розмірі 70000,00 грн, як зазначено в позовній заяві, чи його збільшення.
Вважає, що жодних доказів про встановлення кредитного ліміту на рахунок відповідача не надано. У розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.08.2019 року також не міститься жодної інформації про кредитний ліміт 70000,00 грн.
Також апелянт вважає помилковим твердження суду першої інстанції у рішенні, що відповідно до наданого позивачем розрахунку, в нього виникла заборгованість в розмірі 26 209 грн. 38 коп., оскільки до матеріалів позовної заяви Банком було надано не виписку по рахунку відповідача, а розрахунок заборгованості, який містить неповне відображення дат здійснення операцій. Так, першою датою у розрахунку заборгованості вказано - 15.01.2022 року, тоді як заборгованість по Кредитному договору нараховувалась з 20.08.2019 року.
При визначенні розміру заборгованості за кредитом, Банк посилається на розрахунок заборгованості за договором № б/н від 15.01.2019 року, проте, вказаний розрахунок не може бути доказом розміру заборгованості, або ж, наявності заборгованості, так як доказами, які можуть підтверджувати наявність кредитної заборгованості боржника перед Банком та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Згідно з вказаними положеннями закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Виписка по картковому рахунку може бути належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судами у сукупності з іншими доказами. До такого правового висновку дійшов Верховний Суд при розгляді цивільної справи № 200/5647/18 в постанові від 16 вересня 2020 року.
Проте, в матеріалах даної справи виписка по картковому рахунку відсутня.
Також вказує, що посилання банку на наявність роздрукованого розрахунку заборгованості за договором, як на підставу задоволення позовних вимог, є необґрунтованими, оскільки сам розрахунок, умови кредитування, тощо, є внутрішніми документами банку та не містять відомостей, що дозволили б перевірити, чи надавались кошти взагалі, чи видавалася кредитна картка та на який строк, правильність нарахування, чи встановлено кредитний ліміт, а тому, за відсутністю належних та допустимих доказів, зробити висновок, що ця заборгованість має місце, що вона виникла саме внаслідок порушення відповідачем умов відповідного кредитного договору неможливо, як і неможливо встановити, які саме умови спірного договору порушені відповідачем.
Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження розміру наданого відповідачу кредиту, як-то виписки з карткового рахунку, тощо та, відповідно, перевірити розмір нарахованих суми боргу, відповідачу не вбачається можливим, оскільки розрахунок заборгованості та анкета-заява, які додані до позову не містять жодних даних щодо підтвердження користування відповідачем кредитними коштами у зазначених Банком розмірах. Належними засобами доказування обставин переказу коштів відповідачу на його рахунок мають бути саме розрахункові документи.
Також вважає, що позивач стверджуючи, що відповідач отримав кредит у розмірі 70000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на поточний рахунок, спеціальним платіжним засобом якого є платіжна картка повинен був довести цю обставину. Отже, сама сума отриманого кредиту позивачем чітко не зазначена та належними і допустимими доказами не доведена, що свідчить про те, що правові підстави для задоволення позову відсутні.
З розрахунку заборгованості вбачається, що він виконаний у формі таблиці із зазначенням відповідних граф, зокрема поточна заборгованість за тілом кредиту та прострочена заборгованість за тілом кредиту, а в кінці розрахунку зазначені, як висновок, остаточні суми на кінець періоду за який вони виконані. При цьому, розрахунок заборгованості, як такий, без надання доказів про те, які умови кредитування досягнуто між сторонами на час укладення договору не є підтвердженням наявності заборгованості та її складових.
Крім того, на думку апелянта, суд першої інстанції не в повній мірі дослідив розрахунок заборгованості за договором та відповідно не надав належної оцінки цьому доказу. Однак,  як вбачається з наданого позивачем розрахунку заборгованості, після внесення грошових коштів відповідачем, сума заборгованості за Кредитним договором не зменшувалась, що викликає сумнів у достовірності та обґрунтованості вказаного розрахунку.
Більш того, з розрахунку заборгованості вбачається, що позивачем стягувались відсотки за користування кредитними коштами, хоча у Анкеті-заяві, яку було підписано відповідачем жодних даних, стосовно погодження відсоткової ставки за кредитом, як і самого розміру кредиту не було.
Оскільки в анкеті-заяві від 20.08.2019 року строки здійснення періодичних платежів за кредитом не встановлені, процентна ставка не узгоджена, то списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення відсотків за користування кредитом є неправомірним та безпідставним, отже, вони повинні були бути віднесені на погашення тіла кредиту.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та дійшов до помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь AT "Універсал Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 26209,38 грн.
Крім того, як слідує з матеріалів справи, надана позивачем копія анкети - заяви не містить інформації на підтвердження наміру позичальника отримати кредитну картку monobank із встановленим кредитним лімітом.
Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач дійсно отримав кредитну картку та на його рахунок перераховано кредитні кошти.
Отже, банком ініційовано спір про стягнення заборгованості за кредитним договором, який оформлений у вигляді анкети-заяви про приєднання до договору про надання банківських послуг. Разом з тим, сама по собі підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг без надання належних та допустимих доказів, що підтверджують укладення договору, а саме вчинення сторонами дій щодо виконання умов укладеного договору (відкриття банківського карткового рахунку, перерахування лімітних коштів, користування такими коштами, повернення коштів, тощо) не може бути підставою для висновку про існування у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем.
Посилаючись на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 травня 2022 року вважає, що роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
Так, до вказаних правовідносин неможливо застосувати правила частини 1 статті 634 ЦК України. Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу умови і правила обслуговування фізичних осіб в AT «Універсал банк», відсутність у анкеті - заяві домовленості сторін про такі умови, надані позивачем умови і правила через їх мінливий характер не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із ОСОБА_1 кредитного договору.
Крім цього, не погоджується з тим, що розрахунок заборгованості є належним доказом, котрий підтверджує розмір заборгованості за кредитним договором, адже містить детальний розпис нарахованої заборгованості, дати здійснення платежів боржником, кількість днів, за які нарахована заборгованість, залишок заборгованості за наданим кредитом (тілом кредиту), дати нарахування складових загальної заборгованості за кредитом з огляду на правовий висновок, зроблений у постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі №161/16891/15-ц.
Посилаючись на Закон України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність" та п. 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254, вважає, що саме виписка з рахунка, є документом, який може бути доказом і який суду необхідно оцінити відповідно до вимог цивільного процесуального закону при перевірці доводів про реальне виконання кредитного договору.
Ствердження AT «Універсал Банк» про те, що відповідачу було надано послуги з кредитування дистанційно та всі документи, у тому числі, умови та правила надання банківських послуг, паспорт споживчого кредиту, тарифи підписані електронним цифровим підписом відповідача та отримані ним у мобільному додатку Monobank, на думку апелянта, не заслуговують на увагу.
Проаналізувавши положення Закону України "Про електронні довірчі послуги" (в редакції на час виникнення правовідносин сторін), зазначає, що за інформацією з відомостей електронного реєстру чинних блокованих та скасованих сертифікатів відкритих ключів, AT «Універсал банк» не входить до Довірчого списку кваліфікованих надавачів електронних довірчих послуг.
Отже, аргументи позивача про надання відповідачу банківських послуг із застосуванням електронного цифрового підпису є безпідставними.
На підставі викладеного ОСОБА_1 вважає, що судом упереджено та неповно вивчено матеріали справи, та помилково застосовано норми матеріального права. Крім цього, у мотивувальній частині судового рішення не було вказано всіх обставин по справі, що необхідні для її вирішення. З висновків суду досить чітко видно, що суд навіть не намагався оцінити всі наявні в матеріалах справи докази, а припустився припущення з тією метою, щоб уникнути доказування чи спростування вказаним вище обставинам.
Правом подачі відзиву на апеляційну скаргу позивач не скористався.
Відповідно до частини першої статті 369 ЦПК апеляційна скарга розглядається судом без повідомлення та виклику учасників справи. У такому випадку судове засідання відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України не проводиться.
Про розгляд справи апеляційним судом сторони повідомлені належним чином. Відповідач в силу приписів ч.1 та 2 ст. 131 ЦПК України також вважається повідомленим про час і місце розгляду справи, оскільки повістка повернулася до суду з відміткою, що адресат відсутній за вказаною адресою.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами та перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні ( ст.263 ЦПК України).
Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин ( ст. 264 ЦПК України).
Перевіряючи правильність висновків суду щодо вирішення позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором, апеляційний суд виходить з наступного. 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню до виконання як договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти(кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч.1 статті 1054 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі (частина перша статті 1055 ЦК України). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства (частини перша та друга ст. 207 ЦК України в редакції, чинній на момент укладення кредитного договору).
Публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги (частини перша та друга статті 633 ЦК України).
Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина першій статті 634 ЦК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що
«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру. В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин. Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору. Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2020 року у справі № 643/5521/19 (провадження №61-20093св19) зазначено, що:
«в разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). Встановивши, що анкета-заява від 18 березня 2011 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафи за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Судова практика у цій категорії справ є незмінною, що не може свідчити про порушення прав банку (правова позиція Великої Палати Верховного Суду, викладена у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19)».
У справі, що переглядається в анкеті-заяві від 20 серпня 2019 року ОСОБА_1  просив відкрити поточний рахунок №   НОМЕР_2  на його ім`я та встановити кредитний ліміт згідно додатку до анкети-заяви відповідно до умов договору, проте строки здійснення періодичних платежів в анкеті-заяві не встановлені, процентна ставка не зазначена, крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення комісії та відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру (а. с. 8,120,173,т.1). Анкета- заява виконана на бланку monobank. Тому колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги, що надана позивачем копія анкети - заяви не містить інформації на підтвердження наміру позичальника отримати кредитну картку monobank із встановленим кредитним лімітом. 
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, установлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, банк у справі, що переглядається не пред`явив.
Встановивши, що анкета-заява від 20 серпня 2019 року не містить визначення домовленості сторін про сплату відсотків, а Умови і правила обслуговування в AT «Універсал Банк» при наданні банківських послуг щодо продуктів Monobank і тарифи банку не підписані та не погоджені відповідачем, суд повинен був констатувати про відсутність підстав для покладення на відповідача обов`язку по сплаті заборгованості за відсотками пеню, комісію і штрафів за несвоєчасну сплату кредиту і процентів за користування кредитними коштами, а відтак, суми надходжень, які банком були розподілені на погашення складових заборгованостей підлягають зарахуванню на погашення саме тіла кредиту. Проте судом цього зроблено не було.
Посилання відповідача в апеляційній скарзі на відсутність в матеріалах справи виписки про рух коштів по рахунку апеляційний суд вважає безпідставним, так як не зважаючи на те, що вона не була додана позивачем до позовної заяви, в подальшому під час розгляду справи судом першої інстанції вона була надана позивачем разом з відповіддю на відзив на позов та знаходиться на а. с. 83-105 т.1.
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги, що жодних доказів про встановлення кредитного ліміту на рахунок відповідача не надано, а анкета -заява міститься лише інформація про паспортні дані та анкетні дані ОСОБА_1 , так як виписка про рух коштів по рахунку містить дані про встановлення відповідачу кредитного ліміту у розмірі 10000грн. 20.08.2019р., збільшення його до 40000грн.15.12.2020., до 70000грн.-17 березня 2021р. та зменшення до 22539грн.- 27 лютого 2022 року, що знайшло своє відображення також в наданій позивачем довідці про розмір встановленого кредитного ліміту( а. с. 107,т.1).
Згідно виписки про рух коштів, банк періодично нараховував відсотки на залишок поточної заборгованості і щоразу збільшував сум боргу за «тілом» кредиту на суму відсотків. Відповідач заперечує факт наявності у нього зобов`язання по сплаті відсотків та сплату ним сум на погашення саме відсотків.
Згідно наданого банком Розрахунку, частину коштів, які відповідач сплатив на погашення кредиту в загальній сумі 8056,94грн, банк зарахував на погашення процентів, у зв`язку з чим не зменшувалася сума погашення за тілом кредиту.
Таким чином, визначивши предмет позову як стягнення заборгованості за «тілом кредиту» у розмірі 26209,38грн, банк фактично включив до цієї суми проценти, які відповідач не був зобов`язаний сплачувати (відсотки), що призвело до безпідставного збільшення залишку простроченої заборгованості за «тілом кредиту».
Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції мав визнати неправомірним та безпідставним списання банком внесених на погашення боржником коштів в рахунок погашення за відсотками та зарахувати ці кошти на погашення тіла кредиту, зменшивши суму заборгованості за тілом кредиту (26209,38грн) за рахунок протиправно списаних банком відсотків, чого судом зроблено не було.
Згідно виписки про рух коштів по рахунку, яка є належним та допустимим доказом у справі, відповідач фактично активно користувався рахунком в AT «Універсал Банк» починаючи з 20.08.2019 року та витратив всього за весь час користування карткою 355338,46 грн. та здійснив поповнення карткового рахунку на загальну суму 329129,08 грн., що не заперечувалося позивачем і у відповіді на відзив на позов.
Таким чином, фактична основна заборгованість за кредитом, що утворилась в період, починаючи з 20.08. 2019р. становить 18152,98грн. (355338,46 грн.- 329129,08 грн.- 8056,94грн.= 18152,98грн.). 
Суд правильно встановивши, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ «Універсал Банк» не повернуті, помилково дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідачки суми загального залишку заборгованості за наданим кредитом в розмірі саме 26209,38грн.
Зазначене свідчить, що оскаржене рішення суду першої інстанції частково ухвалене без додержання норм матеріального права.
Відповідно до частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Тому рішення суду підлягає зміні в частині суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 26209,38грн. до 18152,98грн.
При прийнятті рішення у справі колегія суддів враховує правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 18.05.2022 у справі № 697/302/20.
В той же час, колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази того, що відповідач дійсно отримав кредитну картку та на його рахунок перераховано кредитні кошти., а також вчинення сторонами дій щодо виконання умов укладеного договору (відкриття банківського карткового рахунку, перерахування лімітних коштів, користування такими коштами, повернення коштів, тощо), а тому відсутні правові підстави для висновку про існування у відповідача боргових зобов`язань перед позивачем.
При цьому апеляційний суд виходить з того, що як уже зазначалося раніше на підставі підписаної відповідачем анкети-заяви йому було відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку встановлено кредитний ліміт. Підстави встановлення та зміни кредитного ліміту відображені в виписці про рух коштів по рахунку.
У виписці про рух коштів чітко прослідковується, що відповідач знімав кошти через банкомат, розраховувався кредитною картою за покупки в торгових точках, поповнював карту через термінали самообслуговування та інше. Крім цього, відповідач частково погашав наявну заборгованість та продовжував користуватися кредитними коштами у вигляді кредитного ліміту на платіжній картці. Всі ці операції підтверджують факт отримання кредитної картки та її використання, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. Банківська виписка має статус первинною документу, що підтверджено Переліком типових документів, затвердженим наказом Мін`юсту від 12.04.12 р. № 578/5 (далі - Перелік № 578/5).
Таким чином, Банком надані суду саме первинні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за Кредитним договором. 
Не погоджується апеляційний суд і з посиланням відповідача в апеляційній скарзі на безпідставність аргументів позивача про надання відповідачу банківських послуг із застосуванням електронного цифрового підпису з посиланням на положення Закону України "Про електронні довірчі послуги".
Так, відповідач в анкеті-заяві зазначив, що просить вважати наведений зразок його власноручного підпису або його аналоги (у тому числі його електронний/електронний цифровий підпис) обов`язковим при здійсненні операцій за всіма рахунками, які відкриті або будуть відкриті йому в банку. Також відповідач зазначив, що засвідчує генерацію ключової пари з особистим ключем та відповідним йому відкритим ключем 02АЕ0А0С52В70F97572663F91C2446539F4FBFD96C0E40BF3943DD84AE0EB8C9, яка буде використовуватися для накладення електронного цифрового підпису у мобільному додатку з метою засвідчення його даних згідно з договором. Відповідач визнав, що електронний цифровий підпис є аналогом власноручного підпису та його накладення має рівнозначні юридичні наслідки із власноручним підписом на документах та паперових носіях. Підтвердив, що всі наступні правочини (у тому числі підписання договорів, угод, листів, повідомлень) можуть вчинятися ним та/або банком з використанням електронного цифрового підпису (п. 6). Усе листування щодо цього договору просив здійснювати через мобільний додаток або через інші дистанційні канали, відповідно до умов договору (п. 11).
Отже, між сторонами погоджено, що операції, здійснені з використанням коду доступу до додатка, визнаються вчиненими клієнтом і оскарженню не підлягають, за винятком випадків, прямо передбачених законодавством України. Клієнт може скористатися послугами банку через мобільний додаток та інші канали обслуговування в Інтернет для отримання інформації та здійснення операцій.
Для надання послуг банк видав клієнту картку (платіжну картку). Підписанням анкети-заяви клієнт і банк уклали договір про надання банківських послуг «Мonobank». 
Інші доводи апеляційної скарги, крім тих, з якими погодилася колегія суддів, виходячи з конкретних обставин по справі також не є підставою для задоволення апеляційної скарги в повному обсязі.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
З урахуванням викладеного, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, а також враховуючи, що інші доводи апеляційної скарги містять суб`єктивне тлумачення апелянтом як обставин справи, так і норм діючого законодавства, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні в частині суми, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача з 26209,38грн. до 18152,98грн. В той же час підстави для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі відсутні, тому апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення чи ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За подачу позову позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 2684грн. Оскільки позовні вимоги банку задовольняються апеляційним судом в розмірі 69%, то з урахуванням пропорційності задоволених позовних вимог з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу позову у розмірі 1851,96грн. 
За подачу апеляційної скарги відповідач сплатив судовий збір у розмірі 4026грн. З урахуванням пропорційності задоволених вимог, викладених в апеляційній скарзі (31%), з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені ним витрати на сплату судового збору за подачу апеляційної скарги у розмірі 1248,06 грн.
Згідно ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Таким чином, загальна сума судового збору, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача становить 603,90грн.(933 грн. (1851,96грн.- 1248,06 грн.= 603,90 грн.)
Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, судова колегія, - 
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області від 15 грудня 2023 року змінити, зменшивши стягнуту з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» суму заборгованості за кредитним договором від 20.08.2019 року, що утворилася станом на 14.06.2023 року, а саме: заборгованість за тілом кредиту з 26 209 грн 38 коп. до 18152 грн. 98 коп., а також суму стягнутих з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал банк» судових витрат з 2 684 грн. 00 коп. до 603грн.90 коп.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання її повного тексту в порядку та випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий 

Судді

Повний текст постанови складено 11 квітня 2024 року