ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 травня 2024 року	Львів	Справа № 346/3843/22 пров. № А/857/2208/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району), треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони України та Коломийська міська рада Івано-Франківської обл., про визнання протиправною відмови в приватизації службового житла, спонукання до вчинення певних дій (суддя суду І інстанції: ОСОБА_4 , час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 14.12.2023р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

21.09.2022р. (згідно з відомостями реєстраційної позначки суду першої інстанції) ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулися до Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. з позовом в порядку ЦПК України, в якому просили:
визнати безпідставною відмову Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини /КЕЧ/ (району) від 30.06.2022р. щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ;
зобов`язати Івано-Франківську КЕЧ (району) відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 приватизацію житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 , житловою площею 76,7 кв.м. (Т.1, а.с.1-6).

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 01.03.2023р., ухваленим в порядку ЦПК України, заявлений позов задоволено частково; визнано незаконною відмову, яка оформлена протоколом № 35 від 30.06.2022р., Івано-Франківської КЕЧ (району) у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано Івано-Франківську КЕЧ (району) відповідно до Закону України № 2482-XII від 19.06.1992р. «Про приватизацію державного житлового фонду» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.06.2022р. про приватизацію квартири за вищевказаною адресою (Т.1, а.с.226, 236).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 22.08.2023р. рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 01.03.2023р. скасовано; закрито провадження у справі № 346/3843/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської КЕЧ (району), треті особи без самостійних вимог на предмет спору Міністерство оборони /МО/ України, Коломийська міська рада Івано-Франківської обл., про визнання відмови безпідставною та спонукання до вчинення певних дій; роз`яснено ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , що розгляд справи віднесено до юрисдикції адміністративного суду, та право звернутися протягом десяти днів з дня отримання копії цієї постанови до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією (Т.1, а.с.86-91).

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 11.09.2023р. справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до Івано-Франківської КЕЧ (району), треті особи без самостійних вимог на предмет спору: МО України, Коломийська міська рада Івано-Франківської обл., про визнання відмови безпідставною та спонукання до вчинення певних дій, передано до Івано-Франківського окружного адміністративного суду, як суду першої інстанції, до юрисдикції якого віднесено розгляд справи (Т.1, а.с.96-97).

Розгляд справи здійснено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами (Т.1, а.с.101-102).

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною відмову, яка оформлена протоколом № 35 від 30.06.2022р., Івано-Франківської КЕЧ (району) у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язано Івано-Франківську КЕЧ (району) відповідно до Закону України № 2482-XII від 19.06.1992р. «Про приватизацію державного житлового фонду» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.06.2022р. про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду; у задоволенні решти позовних вимог відмовлено; стягнуто з Івано-Франківської КЕЧ (району) на користь ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 по 496 грн. 20 коп. сплаченого судового збору (Т.2, а.с.114-121).

Не погодившись із рішенням суду, його оскаржили сторони.

В своїй апеляційній скарзі позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог та зобов`язання Івано-Франківську КЕЧ (району) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.06.2022р. про приватизацію квартири скасувати та прийняти нову постанову, якою повністю задовольнити позовні вимоги (Т.1, а.с.126-131).
В обґрунтування вимог апеляційної скарги покликаються на те, що обраний судом спосіб захисту порушеного права має бути ефективним та забезпечити реальне відновлення порушеного права.
Незважаючи на наявність судових рішень, відповідно до яких визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 та встановлено факт відсутності статусу службової у квартири, щодо приватизації якої позивачі звернулись до відповідача, останнім вказані висновки судів ігноруються та вчиняються дії по протиправній відмові у приватизації квартири.
Таким чином, без судового рішення про зобов`язання відповідача відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» оформити приватизацію житлового приміщення позивачам буде в черговий раз відмовлено у приватизації.
Водночас, позивачі стверджують, що будь-які інші рішення суду зобов`язального характеру про повторний розгляд заяви про приватизацію, про протиправність відмови, без зобов`язання відповідача оформити приватизацію квартири не будуть відповідати вимогам ефективного захисту.

У поданій апеляційній скарзі відповідач Івано-Франківська КЕЧ (району), покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що в своїй сукупності призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог скасувати та прийняти в цій частині нову постанову, якою в задоволенні заявленого позову відмовити (Т.1, а.с.137-144).
Заявлені апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що житловий будинок АДРЕСА_2 являється житловим фондом МО України та перебуває на балансі (бухгалтерському обліку) в Івано-Франківській КЕЧ (району).
Згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 171 від 22.09.2003р. ОСОБА_1 виділено службове житло – трикімнатну квартиру, площею 60,7 кв.м, за адресою: АДРЕСА_3 , склад сім`ї – 4 особи. Виконавчим комітетом Корницької сільської ради видано ордер № 009 від 23.12.2003р. ОСОБА_1 з сім`єю на службову трьокімнатну квартиру житловою площею 77,0 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 .
Отже, на даний час квартира АДРЕСА_1 перебуває на обліку як службова.
На час розгляду справ позивачі не подавали начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорту (заяви), підписаного (підписаної) всіма повнолітніми членами сім`ї, про виключення вказаної квартири з числа службової та інші документи, визначені п.п.3-7 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018р.
На підставі зазначеного, апелянт вважає, що спосіб захисту, з яким позивачі звернулися до суду, та оскаржуване рішення суду в частині задоволених вимог суперечать Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями, затв. постановою КМ України № 1081 від 03.08.2006р., та Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018р.
Додатково апелянт повідомляє, що ОСОБА_1 вже отримував від МО України трикімнатну квартиру в АДРЕСА_4 , для постійного проживання, яку в подальшому приватизував.

Інші учасники справи не подали до суду апеляційної інстанції відзиви на апеляційні скарги в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційні скарги в межах наведених у них доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, згідно наказу командира Військової частини НОМЕР_1 № 171 від 22.09.2003р. виділено службове житло для забезпечення військовослужбовців і членів їх сімей до надходження їх черговості на одержання житла для постійного проживання – начальнику групи управління польотами-керівнику польотами підполковнику ОСОБА_1 – трьохкімнатну квартиру, площею 60,7 кв.м. за адресою: АДРЕСА_3 , склад сім`ї - 4 особи (Т.1, а.с.56).
Рішенням Виконавчого комітету Корницької сільської ради № 40 від 23.12.2003р. «Про видачу ордерів на заселення житлової площі» згідно списку розподілу службової площі по Військовій частині НОМЕР_1 від 20.09.2003р. виконавчий комітет сільської ради вирішив видати ордер на заселення житлової площі ОСОБА_1 – квартири за адресою: АДРЕСА_3 (Т.2, а.с.80).
На підставі рішення Виконавчого комітету Корницької сільської ради № 40 від 23.12.2003р. ОСОБА_1 з сім`єю з чотирьох осіб, а саме: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 видано ордер на право зайняття приміщення з трьох кімнат у квартирі АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.10).
24.12.2003р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , а 07.03.2007р. ОСОБА_3 зареєстрували місце проживання у вказаній квартирі, що підтверджується відмітками у паспортах вказаних осіб (Т.1, а.с.31-33).
Листом Івано-Франківської КЕЧ (району) № 15/125 від 29.05.2019р. на заяву ОСОБА_1 від 21.05.2019р. повідомлено про те, що житловий будинок АДРЕСА_2 являється житловим фондом МО України та перебуває на балансі (бухгалтерському обліку) в Івано-Франківській КЕЧ (району). У відповідності до ст.118 ЖК України жилі приміщення включаються до числа службових рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Витяг з рішення про включення розподіленої квартири АДРЕСА_1 до числа службових в Івано-Франківській КЕЧ (району) відсутній. По цьому питанню рекомендовано звернутися у Корницьку сільську раду (Т.1, а.с.12).
У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до Івано-Франківської КЕЧ (району) про визнання права на приватизацію житлового приміщення (квартири).
Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 26.02.2020р. у справі № 346/4520/19 заявлений позов задоволено; визнано за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.13-14).
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 24.06.2020р. апеляційну скаргу Івано-Франківської КЕЧ (району) задоволено; рішення Коломийського міськрайонного суду від 26.02.2020р. скасовано та постановлено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання за ним права на приватизацію житлового приміщення – квартири АДРЕСА_1 відмовлено.
Постановою Верховного Суду від 02.02.2022р. касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено; постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 24.06.2020р. скасовано; рішення Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 26.02.2020р. залишено в силі (Т.1, а.с.15-20).
23.06.2022р. ОСОБА_1 повторно звернувся до Івано-Франківської КЕЧ (району) із заявою про надання дозволу на приватизацію квартири АДРЕСА_1 (Т.1, а.с.21).
Рішенням органу приватизації Івано-Франківської КЕЧ (району) від 30.06.2022р., оформленим протоколом № 35, відмовлено ОСОБА_1 у приватизації квартири АДРЕСА_1 (Т.1 а.с.24-25).
Цим рішенням постановлено, що квартира АДРЕСА_1 , розподілена як службова. Відповідно до п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» службові квартири приватизації не підлягають. Водночас, ОСОБА_1 запропоновано подати документи про виключення квартири з числа службового житла з подальшим затвердженням Комісією з контролю за забезпеченням військовослужбовців ЗСУ та членів їх сімей жилими приміщеннями у встановленому Інструкцією з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018р., порядку.
Про рішення органу приватизації Івано-Франківської КЕЧ (району) від 30.06.2022р. ОСОБА_1 повідомлено листом Івано-Франківської КЕЧ (району) № 15/156 від 19.07.2022р.

Вважаючи протиправною відмову відповідача в оформленні передачі у приватну власність та приватизації квартири квартира АДРЕСА_1 , позивачі звернулися до суду із розглядуваним позовом.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 26.02.2020р. у справі № 346/4520/19 визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а не право власності на зазначену квартиру, тому слід визнати протиправною відмову, яка оформлена протоколом № 35 від 30.06.2022р., Івано-Франківської КЕЧ (району) у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спірної квартири.
Разом з тим, не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Порядок виключення житла з числа службового визначено п.10 розділу VII Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018р.
Враховуючи, що квартира АДРЕСА_1 перебуває на обліку як службова та час розгляду справи позивачі не подавали начальнику КЕВ (КЕЧ) району рапорту (заяву), підписаного (підписану) всіма повнолітніми членами сім`ї, про виключення вказаної квартири з числа службової, тому підстави для зобов`язання відповідача оформити позивачам приватизацію цієї квартири є відсутніми.
Відтак, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог шляхом визнання протиправною відмову, яка оформлена протоколом № 35 від 30.06.2022р., Івано-Франківської КЕЧ (району) в приватизації позивачам квартири АДРЕСА_1 , та зобов`язання Івано-Франківську КЕЧ (району) відповідно до Закону України № 2482-XII від 19.06.1992р. «Про приватизацію державного житлового фонду» повторно розглянути заяву позивачів від 23.06.2022р. про приватизацію спірної квартири, з урахуванням висновків суду.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильних та обґрунтованих висновків про наявність підстав для часткового задоволення позову із визначеним способом захисту позивача, з огляду на наступне.

Предметом спору в цій справі є визнання безпідставною відмови відповідача від 30.06.2022р. щодо передачі у власність ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 ; зобов`язання оформити позивачам приватизацію спірної квартири.

Статтею 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду.
Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону.
Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

За правилами статті 345 ЦК України фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності.
Зазначена норма є загальною, оскільки відсилає до спеціального законодавства.

У частині 3 ст.9 ЖК України визначено, що громадяни мають право на приватизацію квартир (будинків) державного житлового фонду, житлових приміщень у гуртожитках, які перебувають у власності територіальних громад, або придбання їх у житлових кооперативах, на біржових торгах, шляхом індивідуального житлового будівництва чи одержання у власність на інших підставах, передбачених законом.

У свою чергу, забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями від Міністерства оборони України здійснюється за рахунок новозбудованого, вивільненого або придбаного житла; надання грошової компенсації за належне для отримання жиле приміщення (за згодою військовослужбовця); переобладнання нежилих приміщень фонду Міністерства оборони України у жилі (крім приміщень, розташованих на територіях, які використовуються за призначенням військовими частинами) (п.2 розділу І Інструкції з організації забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, затв. наказом Міністерства оборони України № 380 від 31.07.2018р. (надалі - Інструкція № 380).
Підготовка, оформлення документів та передання у власність громадян квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах здійснюються уповноваженими на це органами приватизації, створеними при КЕУ, КЕВ (КЕЧ) районів, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд, в порядку, передбаченому Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» (п.1 розділу X Інструкції № 380).

Згідно зі ст.1 Закону України № 2482-XII від 19.06.1992р. «Про приватизацію державного житлового фонду» (надалі – Закон № 2482-XII) приватизація державного житлового фонду (далі - приватизація) – це відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.
Державний житловий фонд – це житловий фонд місцевих Рад народних депутатів та житловий фонд, який знаходиться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Статтею 2 цього Закону визначено, що до об`єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі – квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму.
Не підлягають приватизації: квартири-музеї; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані на територіях закритих військових поселень, підприємств, установ та організацій, природних та біосферних заповідників, національних парків, ботанічних садів, дендрологічних, зоологічних, регіональних ландшафтних парків, парків-пам`яток садово-паркового мистецтва, історико-культурних заповідників, музеїв; квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, що перебувають в аварійному стані (в яких неможливо забезпечити безпечне проживання людей); квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових, а також квартири (будинки), житлові приміщення у гуртожитках, розташовані в зоні безумовного (обов`язкового) відселення, забрудненій внаслідок аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до ст.3 вказаного Закону приватизація здійснюється шляхом:
безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім`ї та додатково 10 квадратних метрів на сім`ю;
продажу надлишків загальної площі квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках громадянам України, що мешкають в них або перебувають в черзі потребуючих поліпшення житлових умов.
Передача у власність громадян житлових приміщень у гуртожитках здійснюється з одночасною передачею їм у спільну сумісну власність допоміжних приміщень (приміщень загального користування).
За змістом ст.6 згаданого Закону незалежно від розміру загальної площі безоплатно передаються у власність громадян займані ними:
однокімнатні квартири;
квартири (будинки), одержані у разі знесення або відселення всіх сімей з будинків (частин будинків), які належали їм на праві власності, якщо колишні власники не одержали за ці будинки (частини будинків) грошової компенсації;
квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, котрим встановлена ця пільга Законом України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»;
квартири (будинки), в яких мешкають громадяни, удостоєні звання Героя Радянського Союзу, Героя Соціалістичної Праці, нагороджені орденом Слави трьох ступенів, ветерани Другої світової війни, воїни-інтернаціоналісти, особи з інвалідністю I і II груп, особи з інвалідністю з дитинства, ветерани праці, що пропрацювали: не менше 25 років - жінки, 30 років - чоловіки, ветерани Збройних Сил та репресовані особи, реабілітовані згідно із Законом України «Про реабілітацію жертв репресій комуністичного тоталітарного режиму 1917-1991 років»;
квартири (будинки), в яких мешкають сім`ї загиблих при виконанні державних і громадських обов`язків та на виробництві;
квартири (будинки), в яких мешкають військовослужбовці, котрим встановлена пільга Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей»;
квартири (будинки), в яких мешкають багатодітні сім`ї (сім`ї, що мають трьох і більше неповнолітніх дітей).
Відповідно до ч.3 ст.8 цього Закону передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина.
Згідно з ч.11 ст.8 наведеного Закону спори, що виникають при приватизації квартир (будинків) та житлових приміщень у гуртожитках державного житлового фонду, вирішуються судом.
У частині 10 ст.8 вказаного Закону закріплено, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
При цьому, перелік таких випадків чітко визначений у законодавстві і є вичерпним. До них відноситься відсутність у особи права на приватизацію (ч.2 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків»), заборона приватизувати конкретне приміщення (ч.4 ст.1 Закону України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків», ч.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20.06.2018р. у справі № 200/18858/16-ц.

Відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та з метою приведення у відповідність до законодавства нормативно-правових актів наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України № 396 від 16.12.2009р. затверджено Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян (надалі - Положення № 396), яке встановлює процедуру передачі квартир у приватну власність громадян та зразки документів, які оформляються згідно з процедурою, визначеною цим Положенням, в тому числі й рішенням органу приватизації.
Згідно з п.17 цього Положення громадянин, який виявив бажання приватизувати займану ним і членами його сім`ї на умовах найму квартиру (будинок), жиле приміщення в гуртожитку, кімнату в комунальній квартирі, звертається в орган приватизації, де одержує бланк заяви та необхідну консультацію.
Пунктом 18 вказаного Положення затверджено перелік документів, які подаються громадянином до органу приватизації.
Так, громадянин подає до органів приватизації такі документи:
заява на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі;
копії документів, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї (для осіб, які не досягли 14 років, копії свідоцтв про народження), які проживають разом з ним;
копії довідок про присвоєння реєстраційного номера облікової картки платника податку громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, які проживають разом з ним (крім випадків, коли через свої релігійні переконання особи відмовилися від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті);
копії документів, виданих органами державної реєстрації актів цивільного стану або судом, що підтверджують родинні відносини між членами сім`ї (свідоцтва про народження, свідоцтва про шлюб, свідоцтва про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, тощо);
довідки про реєстрацію місця проживання громадянина, який подає заяву, та всіх членів його сім`ї, зареєстрованих у квартирі (будинку), жилому приміщенні в гуртожитку, кімнаті у комунальній квартирі;
технічний паспорт на квартиру (кімнату, жилий блок, секцію) у житловому будинку (гуртожитку), а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок;
копія ордера на жиле приміщення або ордера на жилу площу в гуртожитку;
документ, що підтверджує невикористання ним та членами його сім`ї житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;
копія документа, що підтверджує право на пільгові умови приватизації відповідно до законодавства (за наявності);
заява-згода тимчасово відсутніх членів сім`ї наймача на приватизацію квартири (будинку), жилого приміщення у гуртожитку, кімнати у комунальній квартирі.
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку про те, що громадяни мають право на приватизацію житлових приміщень державного житлового фонду, зокрема квартир, які знаходяться у повному господарському віданні чи оперативному управлінні державних підприємств, організацій, установ.
Право на приватизацію квартир державного житлового фонду набувають громадяни України, які постійно проживають у цих квартирах на умовах договору найму, та повністю не використали одержані житлові чеки для приватизації житла у державному житловому фонді.
Приватизація здійснюється шляхом безоплатної передачі громадянам квартир, загальна площа яких відповідає передбаченій законом площі, та в межах номінальної вартості житлових чеків.
Організація проведення приватизації та оформлення права власності покладається на відповідні органи приватизації, створеними, в тому числі державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні чи оперативному управлінні яких знаходяться квартири.
Передача квартир у власність громадян здійснюється за рішеннями цих органів приватизації, що приймаються на підставі письмових заяв про приватизацію квартири та доданих до них документів. При цьому органи приватизації не мають права відмовити мешканцям квартир у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом.
Відповідні висновки також викладені в постанові Верховного Суду від 18.11.2020р. у справі № 682/2875/18.

Під час судового розгляду достовірно встановлено, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 26.02.2020р. у справі № 346/4520/19 визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 .

Згідно ч.4 ст.78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Отже, враховуючи, що рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської обл. від 26.02.2020р. у справі № 346/4520/19, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_1 право на приватизацію квартири АДРЕСА_1 , а не право власності на зазначену квартиру, тому судом першої інстанції правильно задоволено позовні вимоги шляхом визнання протиправною відмови, яка оформлена протоколом № 35 від 30.06.2022р., Івано-Франківської КЕЧ (району) у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 спірної квартири.

Водночас, апеляційний суд враховує, що приписами ст.2 Закону № 2482-XII визначено, що не підлягають приватизації, зокрема, квартири (кімнати, будинки), віднесені у встановленому порядку до числа службових.
Під час судового розгляду з`ясовано, що житловий будинок АДРЕСА_2 являється житловим фондом МО України та перебуває на балансі (бухгалтерському обліку) в Івано-Франківській КЕЧ (району).
Отже, квартира АДРЕСА_1 перебуває на обліку як службова, що не спростовується матеріалами справи.
Також ордер на заселення житлової площі позивачам був виданий на підставі списку розподілу службової житлової площі по Військовій частині НОМЕР_1 .

Згідно п.10 розділу VII Інструкції № 380 військовослужбовці, які мають вислугу на військовій службі 20 років і більше, а також особи, звільнені з військової служби за станом здоров`я, віком, у зв`язку із скороченням штатів, особи з інвалідністю І чи ІІ групи, члени сімей військовослужбовців, які загинули (померли) або пропали безвісти під час проходження військової служби, що забезпечені службовими житловими приміщеннями незалежно від місця його знаходження, мають право на виключення цього житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку та в порядку, визначеному пунктами 3-7 цього розділу. 
Виключення квартир з числа службових для забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей здійснюється на підставі клопотання КЕУ, КЕВ (КЕЧ) району за встановленим порядком.

Враховуючи викладене, апеляційний суд звертає увагу на те, що виключення житла з числа службового та забезпечення ним для постійного проживання за умови перебування на обліку регламентовано порядком, визначеним Інструкцією № 380.
При цьому п.7 Порядку забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями», затв. постановою КМ України № 1081 від 03.08.2006р., визначено, що військовослужбовці та члени їх сімей, які проживають разом з ними, за відсутності в них житла для постійного проживання в населених пунктах за місцем проходження військової служби та/або в безпосередній близькості від місця проходження військової служби, що дає змогу щодня своєчасно прибувати до місця проходження військової служби (перелік таких населених пунктів для військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу визначається Міноборони, МВС, МОН, СБУ, розвідувальними органами, Адміністрацією Держспецзв`язку, ДКА та Управлінням державної охорони), забезпечуються службовими житловими приміщеннями.
Відповідно до п.11 Порядку № 1081 житлове приміщення виключається з числа службового, якщо відпала потреба в його використанні, а також якщо в установленому порядку його виключено з числа житлових приміщень. 
Виключення житлового приміщення з числа службового провадиться згідно з рішенням виконавчого органу районної, міської, районної у місті ради за клопотанням начальника гарнізону, командира військової частини та квартирно-експлуатаційного органу

Водночас, апеляційний суд зауважує, що згідно положень ч.10 ст.8 у взаємозв`язку із нормами п.2 ст.2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» перелік підстав для відмови в приватизації квартири є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.

Таким чином, дії Івано-Франківського КЕЧ (району) порушують конституційне право позивача на приватизацію житла у встановленому законом порядку, а відтак відмова, яка оформлена протоколом № 35 від 30.06.2022р., Івано-Франківської КЕЧ (району) у приватизації ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 є протиправною.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що обраний спосіб захисту прав позивача повністю відповідає вимогам діючого законодавства.

          Відповідно до вимог процесуального закону суд має право визнати рішення суб`єкта владних повноважень протиправним і скасувати його, а також зобов`язати вчинити певні дії. Суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
При цьому застосування такого способу захисту у цій справі вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для здійснення оформлення приватизації спірної квартири.
Разом з тим, наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності відмови щодо приватизації спірної квартири стосувалася лише тих мотивів, які наведені відповідачем у його рішенні – протоколі № 35 від 30.06.2022р. Однак, під час судового розгляду не встановлено у повній мірі, чи ці мотиви є вичерпними і чи дотримано позивачами усіх інших умов для оформлення приватизації спірної квартири.
Вказані дії належать до повноважень відповідача і суд позбавлений можливості за таких умов вирішувати питання про оформлення приватизації спірної квартири.
Отже, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що належним способом захисту та відновлення прав позивачів у цій справі буде зобов`язання відповідача повторно розглянути відповідну заяву позивачів про приватизацію спірної квартири.
При повторному розгляді заяви позивачів також в обов`язковому порядку повинні бути враховані відповідачем висновки судового рішення. Такі твердження відповідають вимогам ч.4 ст.245 КАС України.

Водночас, спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду, а здійснювалося примусове виконання рішення. 
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16.09.2015р. у справі № 21-1465а15.

Оцінивши докази, які є у справі, та враховуючи всі наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо обрання способу захисту, який необхідний для повного відновлення порушеного права позивачів з урахуванням дискреційних повноважень суб`єкта владних повноважень на прийняття відповідного рішення, - шляхом зобов`язання відповідача відповідно до Закону України № 2482-XII від 19.06.1992р. «Про приватизацію державного житлового фонду» повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від 23.06.2022р. про приватизацію квартири АДРЕСА_1 , з урахуванням висновків суду.
При цьому, відповідач в розглядуваному випадку не наділений повноваженнями за конкретних фактичних обставин діяти не за законом, а на власний розсуд.

Оцінюючи в сукупності обставини справи та враховуючи вищенаведені положення законодавства, колегія суддів приходить до переконання про те, що заявлений позов є частково підставним та обґрунтованим, а тому підлягає до часткового задоволення, з вищевикладених мотивів.

Виходячи з наведеного, суд першої інстанції правильно і повно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків рішення суду, а тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційні скарги на нього слід залишити без задоволення.

З огляду на результат апеляційного розгляду та відповідно до ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Івано-Франківську КЕЧ (району).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ст.316, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Івано-Франківської квартирно-експлуатаційної частини (району) на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 14.12.2023р. в адміністративній справі № 346/3843/22 залишити без задоволення, а вказане рішення суду – без змін.
Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянтів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Івано-Франківську квартирно-експлуатаційну частину (району).

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 17.05.2024р.