ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
14 травня 2024 року
м. Київ
справа № 463/8058/22
провадження № 51-5759км23
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                     ОСОБА_1 ,
суддів                                                             ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання    ОСОБА_4 ,
прокурора                                          ОСОБА_5 ,
у режимі відеоконференції
захисників                                         ОСОБА_6 , ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 на ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12022141360001446, за обвинуваченням
ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с. Парабель, РФ, зареєстрованого в АДРЕСА_1 ), жителя АДРЕСА_2 ), раніше судимого 12 березня 2016 року вироком Красноармійського міськрайонного суду Донецької області за ч. 2 ст. 187 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 9 років із конфіскацією майна,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянина України, уродженця м. Горлівки Донецької області, зареєстрованого в тому ж місці ( АДРЕСА_3 , жителя АДРЕСА_2 ), раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України.
Короткий зміст історії справи 
За вироком Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2023 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років. 
Указаним вироком засуджено ОСОБА_9 за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України до покарання  у виді позбавлення волі на строк 5 років 3 місяці.
Стягнуто процесуальні витрати, а також вирішено долю речових доказів.
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року вирок районного суду залишено без змін.
Установлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Згідно з вироком суду, ОСОБА_9 і ОСОБА_8 14 вересня 2022 року в період з 19:00 до 19:30, перебуваючи в приміщенні житлового будинку АДРЕСА_4 , в умовах воєнного стану, введеного Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, який неодноразово було продовжено, за попередньою змовою групою осіб, скориставшись відсутністю стороннього нагляду, таємно проникли до приміщення квартири АДРЕСА_5 , де вчинили незакінчений замах на таємне викрадення чужого майна, на загальну суму 1600 гривень, однак усіх дій для завершення злочину до кінця не довели з причин, що не залежали від їх волі, оскільки, коли виходили з квартири, були зупинені потерпілою ОСОБА_10 та свідком ОСОБА_11 .
Вимоги касаційної скарги й узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_6 ставить питання про зміну судових рішень щодо засудженого ОСОБА_8 у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, невідповідністю призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого через суворість і просить призначити покарання із застосуванням положень ст. 75 КК України.
Позиції інших учасників судового провадження
Від учасників судового провадження заперечень на касаційну скаргу захисника не надходило.
У судовому засіданні захисник ОСОБА_6 підтримав подану касаційну скаргу, свою думку на підтримання касаційної скарги висловив і захисник засудженого ОСОБА_9 - адвокат ОСОБА_7 . Прокурор заперечував проти задоволення касаційної скарги.
Межі розгляду матеріалів кримінального провадження в касаційному суді
Відповідно до ст. 438 КПК України підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення й особі засудженого.
Згідно зі ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права при ухваленні судових рішень у тій частині, в якій їх було оскаржено.
Висновки суду про доведеність винуватості ОСОБА_8 та правильність кваліфікації його дій за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України в касаційній скарзі не оспорюються.
Мотиви Суду
Що стосується доводів, викладених у касаційній скарзі захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність судами через незастосування положення статі 75 КК України під час призначенні покарання засудженому, то колегія суддів зазначає таке.
Положеннями ст. 50 КК України передбачено, що покарання є заходом примусу, що застосовується від імені держави за вироком суду до особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення, і полягає в передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого. Покарання має на меті не тільки кару,               а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Визначені у ст. 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору покарання, ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особи винного, обставин, що впливають на покарання. Більш суворий вид покарання із числа передбачених за вчинене кримінальне правопорушення призначається лише у разі, якщо менш суворий вид покарання буде недостатній для виправлення особи та попередження вчинення нею нових кримінальних правопорушень.
За правилами ст. 75 КК України в разі, якщо суд при призначенні покарання у виді позбавлення волі на строк не більше 5 років, ураховуючи тяжкість кримінального правопорушення, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може звільнити вказану особу від відбування заходу примусу з випробуванням, умотивувавши належним чином своє рішення.
Як убачається з матеріалів кримінального провадження, районний суд, з рішенням якого погодився й суд апеляційної інстанції, за результатами перегляду вироку щодо ОСОБА_8 , обираючи останньому покарання, врахував дані про особу засудженого, а саме те, що він раніше не судимий, молодого віку, у лікарів нарколога та психіатра на обліку не перебуває.   
Обставин, що пом`якшують і обтяжують покарання, не встановлено.
Урахувавши всі обставини, які за законом мають правове значення, районний суд, дотримуючись принципу індивідуалізації та виходячи з особливостей конкретних обставин кримінального правопорушення, реалізовуючи свої дискреційні повноваження, дійшов правильного висновку, що дані про особу засудженого не знижують ступеня суспільної небезпечності вчиненого ним кримінального правопорушення, та, не встановивши обставин, які пом`якшують покарання, призначив покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років.  
При цьому, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили підстав для застосування до ОСОБА_8 положень ст. 75 КК України.
Проте колегія суддів не погоджується з наведеними висновками судів попередніх інстанцій про неможливість звільнення ОСОБА_8 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75 КК України та вважає обґрунтованими вимоги касаційної скарги захисника в цій частині.
Згідно з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених.
Ураховуючи мету покарання, яка полягає в тому, щоб досягти виправлення засудженого, а також запобігти вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами, зважаючи на те, що кримінальне правопорушення ОСОБА_8 вчинив вперше, визнав свою вину, потерпіла у цій справі жодної претензії до нього не має, з огляду на відносно невеликий розмір викраденого, тяжкість вчиненого кримінального правопорушення (санкцією ч. 4 ст. 185 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від 5 до 8 років), колегія суддів уважає, що обставини цього конкретного кримінального провадження, які підлягають обов`язковому врахуванню, і додержання принципу співмірності та індивідуалізації покарання є підставою для висновку про можливість досягти мети заходу примусу із звільненням ОСОБА_8 від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років на підставі ст. 75 КК України, але в умовах здійснення контролю уповноваженим органом з питань пробації за його поведінкою протягом іспитового строку, який був би достатнім для того, щоб ОСОБА_8 довів своє виправлення, що не суперечить умовам застосування вказаної норми матеріального права.
Враховуючи викладене, касаційна скарга захисника підлягає задоволенню, а судові рішення в частині призначеного ОСОБА_8 покарання - зміні. 
Керуючись статтями 433, 434, 436 КПК України, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 в інтересах засудженого ОСОБА_8 задовольнити.
Вирок Личаківського районного суду м. Львова від 06 березня 2023 року та ухвалу Львівського апеляційного суду від 22 червня 2023 року щодо ОСОБА_8 в частині призначення йому покарання змінити.
На підставі ст. 75 КК України звільнити  ОСОБА_8  від відбування призначеного покарання за ч. 3 ст. 15, ч. 4 ст. 185 КК України у виді позбавлення волі на строк 5 років, якщо він протягом трирічного іспитового строку не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього обов`язки.
Відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1  та п. 4 ч. 3 ст. 76 КК України покласти на ОСОБА_8 такі обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Звільнити ОСОБА_8 з-під варти з установи виконання покарань.
У решті судові рішення залишити без зміни.
Постанова остаточна та оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                          ОСОБА_2                                      ОСОБА_3