УХВАЛА
22 квітня 2024 року
м. Київ
справа № 128/395/19
провадження № 51-2106ск 24
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , який діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 на вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року та ухвалу Вінницького апеляційного суду від  04 квітня 2024 року щодо ОСОБА_5 ,
установив:
Вироком вирок Вінницького районного суду Вінницької області від 15 березня 2023 року ОСОБА_5 засуджено до покарання:
- за ч. 2 ст. 307 КК України до позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна;
- за ч. 2 ст. 310 КК України до позбавлення волі на строк 5 років.
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень ОСОБА_5 визначено остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді  позбавлення волі на строк 7 років з конфіскацією майна.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 04 квітня 2024 року вирок суду першої інстанції залишено без змін.
У касаційній скарзі захисник порушує питання про перегляд судових рішень у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 КПК України, колегія суддів дійшла висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог зазначеної статті.
Відповідно до п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі зазначаються обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судових рішень.
Посилаючись у касаційній скарзі на незаконність судових рішень, особа, яка подає касаційну скаргу, має вказати на конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судових рішень, і які, на її думку, допущені судами при їх винесенні, навести конкретні докази і аргументи в обґрунтування кожної позиції.
Однак в порушення вимог п. 4 ч. 2 ст. 427 КПК України захисник у своїй касаційні скарзі, хоч і зазначає про істотні порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, незаконність і необґрунтованість судових рішень, проте не наводить доводи на обґрунтування цього у даному кримінальному провадженні відповідно до положень ч. 1 ст. 438 КПК України. 
Як убачається із касаційної скарги, касатор посилається на неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність та не погоджується з кваліфікацією дій засудженого, проте не вказує які норми матеріального і процесуального права були порушені судом при кваліфікації його дій та не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень відповідно до вимог ст. 413 КПК України.
Крім того, захисник не зазначає в чому саме полягає невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених засудженим кримінальних правопорушень та його особі  і таку свою позицію не обґрунтовує з огляду на ст. 414 КПК України. 
Відповідно до ст. 414 КПК України невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Також автор скарги не зазначає в чому полягає незаконність ухвали апеляційного суду, які конкретно порушення вимог ст. ст. 419, 420 КПК України, на його думку, було допущено цим судом, які доводи апеляційної скарги сторони захисту суд апеляційної інстанції належним чином не дослідив, не перевірив та не оцінив.
Зокрема ОСОБА_4 необхідно врахувати, що обставини щодо неповноти судового розгляду, невідповідності висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, визначення яких дано у статтях 410 та 411 КПК України, не є відповідно до вимог ч. 1 ст. 438 КПК України предметом дослідження та перевірки касаційним судом.
Разом з тим автору скарги слід врахувати і те, що відповідно до ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування норм матеріального та процесуального права, правову оцінку обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскаржуваному судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Крім того, в  порушення вимог ч. 6  ст. 427 КПК України до касаційної скарги не додано копії додатків до неї в кількості, необхідній для надіслання сторонам кримінального провадження і учасникам судового провадження (не вистачає 2  копій оскаржуваних рішень).
Згідно ст. 427 ч. 3 КПК України якщо особа не бажає брати участі у касаційному розгляді, вона зазначає про це в касаційній скарзі, проте зі змісту касаційної скарги не вбачається думка особи щодо бажання чи небажання брати участь у касаційному розгляді.  
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 429 КПК України залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження, шляхом подання виправленої касаційної скарги.
Керуючись ч. 1 ст. 429 КПК України, Суд
постановив:
Залишити касаційну скаргузахисника ОСОБА_4  без  руху.
Встановити захиснику ОСОБА_4 десятиденний строк для усунення зазначених недоліків з дня отримання копії ухвали.  
У разі невиконання ухвали  скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1 	ОСОБА_2 	ОСОБА_3