ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

02 квітня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 160/24670/23	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Добродняк І.Ю. (доповідач),
                               суддів:  Бишевської Н.А., Семененка Я.В.,     

за участю секретаря судового засідання Поспєлової А.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року (головуючий суддя Бухтіярова М.М.) 
у справі №160/24670/23
за позовом ОСОБА_1 
до Військової частини НОМЕР_1 
про визнання протиправним рішення та зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати незаконним рішення військової частини НОМЕР_1 № 3461 від 10.09.2023 р. щодо відмови ОСОБА_1 на його рапорт від 11.08.2023 р. щодо звільнення на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення, яким звільнити військовослужбовця В/ НОМЕР_3 ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу»   у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим рідним батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та хворою матір`ю – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є військовослужбовцем Військової частини НОМЕР_1 та учасником бойових дій, проходить службу за контрактом від 27.11.2019. Оскільки позивач є єдиним сином у своїх батьків, у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворим батьком та матір`ю ним було подано рапорт до відповідача про звільнення з військової служби за сімейними обставинами. Проте, рішенням командира Військової частини НОМЕР_1 від 10.09.2023 №3461 відмовлено у звільненні. Підставою для відмови стала відсутність належних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за хворими батьками та не доведення, що саме ним повинен бути здійснюватися догляд. В свою чергу, позивач вважає, що було надано всі належні, нотаріально завірені документи для звільнення його на підставі закону. Також до рапорту було надано копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023 у справі №160/4990/23, якою було встановлено наявність підстав для його звільнення. Позивач не погоджується з відмовою, вважає незаконним рішення Військової частини НОМЕР_1 №3461 від 10.09.2023 щодо не звільнення його на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у задоволенні позовної заяви відмовлено.
Суд виходив з того, що долучені позивачем до рапорту про його звільнення копії висновків (протоколів) ЛКК №121/3 від 06.10.2022, №119/5 від 03.10.2022, за змістом яких вони видані для одержання компенсації фізичною особою, яка надає соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі, не є належними доказами, що засвідчують необхідність здійснення постійного догляду за батьками, що є підставою для звільнення згідно із підпунктом «г» пункту 3 частини п`ятої   статті 26 Закону № 2232-XII, позаяк таким документом має бути виключно відповідний медичний висновок МСЕК. Доказів того, що до рапорту від 11.08.2023 надавався відповідний медичний висновок МСЕК, позивачем не надано, а   матеріали справи не містять.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. Скаржник зазначає, що вданому випадку судом допущений надмірний формалізм, адже саме висновок ЛКК, вказаний в абз. 3 підпункту «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-ХІІ, визначений як документ, що підтверджує такі сімейні обставини або інші поважні причини як необхідність здійснення постійного догляду за батьками своїми чи дружини (чоловіка). Фактично Закон не передбачає надання якихось спеціальних висновків ЛКК для звільнення військовослужбовців. Скаржник зазначає, що у рапорті ним було зазначено фактичні підстави «необхідність догляду за хворими батьками», що є підставою для звільнення військовослужбовця за контрактом під час дії воєнного стану з посиланням на статтю 26 Закону України про «Про військовий обов`язок і військову службу».
В судовому засіданні позивач підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, подав апеляційному суду додаткові документи, в тому числі, на вимогу суду апеляційної інстанції. 
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання відповідач повідомлений судом належним чином. 
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є військовослужбовцем, проходить військову службу за контрактом від 27.11.2019, з 19.09.2020   на посаді водія у Військовій частині НОМЕР_1 (відповідно до відомостей з військового квитка серії НОМЕР_4 ).
Згідно із посвідченням серії НОМЕР_5 від 02.09.2020 позивач є учасником бойових дій.
11.08.2023 позивач звернувся до командира Військової частини НОМЕР_1 із рапортом, в якому просив видати наказ про звільнення його, головного сержанта ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , військовослужбовця В/Ч НОМЕР_1 зі служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок   і військову службу» у зв`язку з сімейними обставинами або іншими поважними причинами, а саме: необхідністю постійного догляду за хворими батьками.
До рапорту позивачем додано: свідоцтво про народження; копію паспорту ОСОБА_1 ; копію паспорту батька – ОСОБА_2 , 1950 р.н.; копію паспорту матері – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ; копію довідки висновку - протоколу ЛКК № 121/3 від 06.10.2022; копію довідки висновку-протоколу ЛКК №119/5 від 03.10.2022; копію   коду РНОКПП ОСОБА_1 ; копію коду РНОКПП батька -    ОСОБА_2 , 1950 р.н.; копію довідки про місце проживання ОСОБА_1 № 0109/4417 від 04.10.2022; копію постанови Третього апеляційного адміністративного суду від 19.07.2023 по справі № 160/4990/23.
За результатом розгляду рапорту ОСОБА_1 та доданих до нього документів командиром військової частини НОМЕР_1 прийнято рішення від 10.09.2023 №3461 про відмову у звільненні з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок   і військову службу».
Підстава: відсутність належних документів, що підтверджують необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я, саме головним сержантом ОСОБА_1 .
З огляду на фактичні обставини справи, норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції не погоджується з висновками суду першої інстанції. 
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано   Законом України «Про військову службу і військовий обов`язок»    №2232-XII.
Згідно з частиною першою   статті 2 Закону №2232-XII   військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
За нормами частини другої статті 2 Закону №2232-ХІІ   проходження військової служби здійснюється: громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом; іноземцями та особами без громадянства - у добровільному порядку (за контрактом) на посадах, що підлягають заміщенню військовослужбовцями рядового, сержантського і старшинського складу Збройних Сил України.
Статтею 26 Закону №2232-XII визначені підстави звільнення з військової служби, які залежать, в тому числі,  від виду військової служби.
Підпунктом «г» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону № 2232-XII   визначено, що під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу):
у зв`язку з вихованням дитини з інвалідністю віком до 18 років;
у зв`язку з вихованням дитини, хворої на тяжкі перинатальні ураження нервової системи, тяжкі вроджені вади розвитку, рідкісні орфанні захворювання, онкологічні, онкогематологічні захворювання, дитячий церебральний параліч, тяжкі психічні розлади, цукровий діабет I типу (інсулінозалежний), гострі або хронічні захворювання нирок IV ступеня, дитини, яка отримала тяжку травму, потребує трансплантації органа, потребує паліативної допомоги, що підтверджується документом, виданим лікарсько-консультативною комісією закладу охорони здоров`я в порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері охорони здоров`я, але якій не встановлено інвалідність;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я;
у зв`язку з необхідністю здійснення опіки над особою з інвалідністю, визнаною судом недієздатною;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю I групи;
у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за особою з інвалідністю II групи або за особою, яка за висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребує постійного догляду, у разі відсутності інших осіб, які можуть здійснювати такий догляд;
військовослужбовці-жінки - у зв`язку з вагітністю;
військовослужбовці-жінки, які перебувають у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, а також якщо дитина потребує домашнього догляду тривалістю, визначеною в медичному висновку, але не більш як до досягнення нею шестирічного віку;
один із подружжя, обоє з яких проходять військову службу і мають дитину (дітей) віком до 18 років;
військовослужбовці, які самостійно виховують дитину (дітей) віком до 18 років;
якщо їхні близькі родичі (чоловік, дружина, син, донька, батько, мати, дід, баба або рідний (повнорідний, неповнорідний) брат чи сестра) загинули або пропали безвісти під час здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, а також під час забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії проти України під час дії воєнного стану.
Виходячи з аналізу наведених норм, суд першої інстанції правильно зазначив, що відповідно до абз.  3 пп. «г» п. 3 ч. 5 ст. 26 Закону № 2232-XII під час проведення мобілізації та дії воєнного стану контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби через необхідність здійснення постійного догляду за батьками своїми чи дружини (чоловіка), що підтверджується відповідним медичним висновком медико-соціальної експертної комісії або лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції послався на затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 12.06.2013 № 413    Перелік сімейних обставин та інших поважних причин, що можуть бути підставою для звільнення громадян з військової служби та із служби осіб рядового і начальницького складу, встановив, що необхідність постійного стороннього догляду за хворою дружиною (чоловіком), а також батьками своїми чи дружини (чоловіка) підтверджується виключно відповідним медичним висновком МСЕК, у той час як висновком ЛКК підтверджується необхідність постійного стороннього догляду за хворою дитиною до 18 років.
З приводу таких висновків суду першої інстанції суд апеляційної інстанції зазначає, що наведені судом першої інстанції обставини не покладались  відповідачем в основу прийнятого ним рішення від 10.09.2023 про відмову у задоволенні рапорту позивача щодо звільнення його з військової служби. Суд першої інстанції, перевіряючи означене рішення на відповідність критеріям, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень (ч.2 ст.2 КАС України), фактично надав оцінку обставинам, які не є спірними у цій справі, в той же час залишивши поза увагою дійсні підстави, за яких відповідач відмовив позивачу у задоволенні його рапорту про звільнення з військової служби.
В спірному випадку позиція відповідача полягає в тому, що відповідно до наданих позивачем документів не вбачається необхідності у здійсненні постійного догляду за батьками позивача, до того ж – саме позивачем. Також відповідач зазначає, що довідка № 0109/4417 від 04.10.2022 про місце проживання ОСОБА_1 свідчить, що позивач зареєстрований зі своїми батьками за однієї адресою, однак не може свідчити, що позивач разом мешкає зі своїми батьками. 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази, встановив, що разом із рапортом від 11.08.2023 позивач подав відповідачу Висновки про наявність порушення функцій організму через які невиліковні хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі – протоколи Лікувально-консультативної комісії комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області № 119/5 від 03.10.2022, № 121/3 від 06.10.2022, в яких вказано, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (мати позивача), ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (батько позивача), за станом здоров`я і характером хвороб (які вказані у висновках), потребують постійного стороннього догляду.
Оскільки на час вирішення спору у суді першої інстанції строк дії зазначених Висновків закінчився (03.10.2023, 06.10.2023, відповідно), позивач подав до суду Висновки – протоколи ЛКК комунального підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області від 19.10.2023 № 168/3, від 30.10.2023 № 173/3, якими засвідчено, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , потребують постійного стороннього догляду.
Отже, твердження відповідача, що з наданих позивачем медичних документів не вбачається необхідності у здійсненні постійного догляду за батьками позивача, не відповідають фактичним обставинам.
Суд також вважає за необхідне зазначити, що означені Висновки – протоколи ЛКК складені за формою первинної облікової документації № 080-4/о, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я від 09.03.2021 № 407, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 15 квітня 2021 р. за № 510/36132, та заповнені у відповідності до затвердженої цим же наказом МОЗ від 09.03.2021 № 407 Інструкції щодо заповнення   форми первинної облікової документації № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі». 
Відповідно до цієї Інструкції висновок надається закладами охорони здоров`я усіх рівнів надання медичної допомоги (п.2 Інструкції).
Висновок заповнюється членами лікарської комісії на підставі заповненої лікарем загальної практики-сімейної медицини форми первинної облікової документації № 025/о   «Медична карта амбулаторного хворого № _____», затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14 лютого 2012 року   № 110, зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 28 квітня 2012 року за № 661/20974 (п.3 Інструкції).
У пункті 4 Висновку вказуються рекомендовані соціальні послуги: денного догляду, догляду вдома, паліативного догляду вдома; отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи (п.7 Інструкції).
Висновок підписується членами лікарської комісії, із проставленням дати видачі, після чого завіряється печаткою закладу охорони здоров`я (п.8 Інструкції).
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції не вважає наявними підстави для неприйняття вказаних Висновків форми № 080-4/о в якості належних доказів на підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за батьками позивача. 
Щодо доводів відповідача  про відсутність документів,  що  саме позивач має здійснювати постійний нагляд,  а  не інші особи (зокрема, рішення місцевих виконавчих органів влади про призначення ОСОБА_1 особою, що надає сторонні послуги, піклувальником), суд апеляційної інстанції зауважує, що за змістом наведеної вище норми пп. «г» п.3 ч.5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок   і військову службу» визначальною умовою для вирішення питання про звільнення військовослужбовців з військової служби є підтверджена в установленому порядку відповідними медичними документами необхідність здійснення постійного догляду за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіка), на відміну від норми ст.18 Закону України «Про військовий обов`язок   і військову службу», яка містить таку умову як зайнятість постійним доглядом за хворою дружиною (чоловіком), дитиною, а також батьками своїми чи дружини (чоловіком), які за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я потребують постійного догляду, що дає підстави для звільнення громадян України від призову на строкову військову службу.
Також суд апеляційної інстанції враховує, що відповідно до ч.6 ст.13 Закону України «Про соціальні послуги» фізичні особи, які надають соціальні послуги з догляду відповідно до цього Закону без здійснення підприємницької діяльності, можуть надавати соціальні послуги з догляду на непрофесійній основі без проходження навчання та дотримання державних стандартів соціальних послуг отримувачам соціальних послуг з числа членів своєї сім`ї, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права і обов`язки та є, зокрема, громадянами похилого віку з когнітивними порушеннями; невиліковно хворими, які через порушення функцій організму не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися.
В даному випадку наявні у справі докази свідчать, що позивач подавав відповідачу довідку Комунальної установи Покровський координаційний комітет самоорганізації населення від 04.10.2022 № 01-09/4417, якою засвідчено, що позивач дійсно мешкає за адресою: АДРЕСА_1 , разом із батьками: батько ОСОБА_2 , мати: ОСОБА_3 .
Підстави вважати відомості, що містяться в цій довідці, недостовірними відсутні, відповідачем не зазначені. 
Також згідно довідки, виданої позивачу комунальним підприємством «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Покровської міської ради Донецької області (протокол № 121/3 від 06.10.2022) позивач за станом свого здоров`я може бути піклувальником у батька ОСОБА_2 , матері ОСОБА_3 . 
Окрім того, відповідно до наданої суду апеляційної інстанції нотаріально засвідченої заяви ОСОБА_2 та   ОСОБА_3 від 07.03.2024  вказані особи (батьки позивача) цією заявою стверджують той факт, що мають одну дитину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Виходячи з наведеного, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаних вище документів в своїй сукупності достатньо для підтвердження факту необхідності постійного догляду позивачем за своїми батьками, що є законодавчо встановленою підставою для застосування пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».   
Отже, висновки відповідача, викладені в оскаржуваному рішенні  від 10.09.2023 № 3461, є необґрунтованими, не відповідають нормам чинного законодавства, що є підставою для визнання цього рішення протиправним та його скасування.
Стосовно позовних вимог про зобов`язання відповідача прийняти рішення, яким звільнити ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», суд апеляційної інстанції зазначає таке. 
Відповідно до ч.3, 4 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
У випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Тобто, у разі, якщо суб`єкт владних повноважень використав надане йому законом право на прийняття певного рішення за наслідками звернення особи, але останнє визнане судом протиправним з огляду на його невідповідність чинному законодавству, при цьому суб`єкт звернення дотримав усіх визначених законом умов, то суд вправі зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти певне рішення.
Якщо ж таким суб`єктом на момент прийняття рішення не перевірено дотримання відповідним заявником усіх визначених законом умов або при прийнятті такого рішення суб`єкт дійсно має дискреційні повноваження, то суд повинен зобов`язати суб`єкта владних повноважень до прийняття рішення з урахуванням оцінки суду.
Отже, критеріями, які впливають на обрання судом способу захисту прав особи в межах вимог про зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити певні дії, є встановлення судом додержання суб`єктом звернення усіх передбачених законом умов для отримання позитивного результату та наявність у суб`єкта владних повноважень права діяти під час прийняття рішення на власний розсуд.
При цьому адміністративний суд не обмежений у виборі способів відновлення права особи, порушеного владними суб`єктами, і вправі обрати найбільш ефективний спосіб відновлення порушеного права, який відповідає характеру такого порушення з урахуванням обставин конкретної справи. Перебирання непритаманних суду повноважень державного органу не відбувається за відсутності обставин для застосування дискреції.
В спірному випадку, відповідач, приймаючи рішення від 10.09.2023 № 3461, однозначно визначився з приводу порушеного позивачем  питання в поданому ним 11.08.2023 рапорті і за результатом розгляду поданих позивачем документів визнав відсутніми підстави для звільнення позивача з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», тобто вирішив віднесене до його повноважень питання на власний розсуд.
Суд апеляційної інстанції за встановлених у справі обставин дійшов висновку про протиправність цього рішення відповідача від 10.09.2023 № 3461, і враховуючи, що позивач звернувся до відповідача із рапортом  та всіма документами, що підтверджують наявність у позивача права бути звільненим з військової служби за сімейними обставинами, суд апеляційної інстанції, обираючи спосіб захисту порушеного права, вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивача є саме зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення військовослужбовця військової частини   НОМЕР_1 ОСОБА_1 на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками.
Суд першої інстанції під час розгляду даної справи зробив висновки, які не в повному обсязі відповідають фактичним обставинам справи, неправильно застосував норми права, що відповідно до ст.317 КАС України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 310, 315, 317, 321, 322  Кодексу адміністративного судочинства України, суд –

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.  
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 11 грудня 2023 року у справі №160/24670/23 скасувати, прийняти нове рішення.  
Визнати протиправним та скасувати рішення військової частини НОМЕР_1 № 3461 від 10.09.2023 про відмову в задоволенні рапорту   ОСОБА_1 від 11.08.2023 щодо звільнення з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5   ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 прийняти рішення про звільнення військовослужбовця військової частини НОМЕР_1 ОСОБА_1 з військової служби на підставі пп. «г» п.3 ч.5 ст.26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за хворими батьками.  
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, може бути оскаржена до касаційного суду в порядку та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.
   
Головуючий - суддя                                                                      І.Ю. Добродняк 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      Я.В. Семененко