КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
27 травня 2024 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 760/20784/21
номер провадження 22-ц/824/1803/2024
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	                                  Єфіменко І.О.,	
учасники справи: відповідач ОСОБА_1 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги
ОСОБА_1 ,
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 
на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 26 вересня 2023 року /суддя Коробенко С.В./
у справі за позовом ОСОБА_3 , який діє у свої інтересах та інтересах неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ОСОБА_5 до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації, Комунальне підприємство керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом`янського району міста Києва про встановлення порядку користування майном та усунення перешкод у користуванні майном, -
 
В С Т А Н О В И В:
 
У липні 2021 року ОСОБА_3 та ОСОБА_5 звернулися до суду із позовом до ОСОБА_1 та просили встановити порядок користування квартирою, що знаходиться у АДРЕСА_1 таким чином:
-       виділити в користування ОСОБА_3 та його сину ОСОБА_4 ізольовану кімнату площею 17,2 кв.м. (№ 6 за планом);
-       виділити в користування ОСОБА_5 ізольовану кімнату площею 9.1 кв.м. (№8 за планом);
-       виділити в користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату площею 17.8 кв.м. з балконом площею 1.0 кв.м. (№ 7 за планом);
-       в загальному користуванні співвласників квартири залишити: кухню (№ 5 за планом) площею 5.8 кв.м., ванну кімнату (№ 3 за планом) площею 3.6 кв.м., вбиральню (№ 4 за планом) площею 1.5 кв.м., коридори (№№ 1, 2 за планом) площею 4.5 і 1.5 кв.м. відповідно;
Також просили заборонити ОСОБА_1 створювати перешкоди в користуванні майном ОСОБА_3 та ОСОБА_5 ; зобов`язати відповідача звільніти кімнату 9.1 кв.м. від своїх речей, кухню від непритаманних для неї речей, навести в ній порядок, привести в порядок ванну кімнату, відшкодувати вартість лічильника на воду та його монтаж, відновити підключення газу і води; зобов`язати ЖЕК розділити особові рахунки на оплату витрат на управління, утримання і збереження спільного майна відповідно до встановленого порядку користування квартирою.
Рішенням  Солом`янського районного суду м. Києва 26 вересня 2023 року позов задоволено частково. Визначено наступний порядок користування співвласниками квартирою АДРЕСА_2 :
-виділено в особисте користування ОСОБА_3 ізольовану кімнату (за планом №6) площею 17,2 кв.м;
-виділено в особисте користування ОСОБА_5 ізольовану кімнату (за планом №8) площею 9,4 кв.м;
-виділено в особисте користування ОСОБА_1 ізольовану кімнату (за планом № 7 ) площею 17,8 кв.м з балконом площею 1,0 кв.м.
-в спільному користуванні усіх співвласників квартири залишено кухню (за планом №5) площею 5,8 кв.м, ванну кімнату (за планом №3) площею 3,6 кв.м, вбиральню (за планом №4) площею 1,5 кв.м, коридор площею 4,5 кв.м (за планом 1), коридор (за планом №2) площею 1,5 кв.м.
Зобов`язано ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_3 та ОСОБА_5 у користуванні виділеними їм ізольованими житловими кімнатами (№6 площею 17,2 кв.м та №8 площею 9,4 кв.м) в квартирі АДРЕСА_2 , шляхом звільнення вказаних кімнат від належного йому майна. В іншій частині позовних вимог відмовлено. /а.с. 131-135/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_1   звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив рішення скасувати, відмовивши у позовних вимогах. Також просив стягнути судові витрати та витрати на правову допомогу у розмірі 10 000 грн.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що позивачі за адресою: АДРЕСА_1 - фактично не проживають з 1986 року та наміру проживати не мають, забезпечені власним житлом. Також вказував, що відповідно до оскаржуваного рішення, судом першої інстанції було фактично зменшено житлову площу відповідача на 24% - це чверть від належної на праві власності відповідачу житлової площі квартири, тож погіршення житлових умов є суттєвим. Зазначав, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зазначав і про те, що позивачі жодним чином не приймали участь у фінансовій допомозі ОСОБА_6 та у її догляді, якого вона потребувала через похилий вік, не сплачували комунальні послуги. Крім того, ОСОБА_5 написав звернення до ЖЕКу, після смерті ОСОБА_6 , за результатами яких квартиру було відключено від газопостачання та води що є дійсно перешкодами у користуванні майном, бо унеможливлюють проживання в квартирі та ведення господарства. Отже, наголошував, що рішення було прийнято без висновків технічної експертизи щодо можливих варіантів поділу квартири для користування нею.
Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 також звернулась з апеляційною скаргою в якій просила рішення скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог. Аналогічно посилалась на неврахування судом першої інстанції відсутності перешкод у користуванні квартирою з боку відповідача та те, що відповідачу фактично суттєво зменшено його частку у користуванні квартирою, натомість позивачам збільшено, а отже, безпідставно не враховано інтереси всіх співвласників.

 
Позивачі та треті особи в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві Державної адміністрації направила заяву в якій просила врахувати інтереси дітей, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення відповідача ОСОБА_1 , який з`явився у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційних скаргах доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційні скарги  підлягають задоволенню, а судове рішення скасуванню з відмовою у позовних вимогах,  на підставі наступного.
Судом встановлено, що квартира за адресою: АДРЕСА_1 приватизована, що підтверджується копією свідоцтва № НОМЕР_2 про право власності на житло, виданого відділом приватизації Залізничної районної адміністрації м. Києва 04 жовтня 1994 року на ім`я ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 в рівних долях.
Позивач-1 ОСОБА_3 на підставі вказаного свідоцтва є власником 1/3 частини цієї квартири.
Позивач-2 ОСОБА_5 набув право власності на 1/6 частину згаданої квартири відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.01.2017.
Відповідачу ОСОБА_1 належить 1/2 частка у праві власності на квартиру, яку він отримав після смерті батьків (спадкодавців) ОСОБА_7 і ОСОБА_6 .
Вказана квартира, як вбачається з технічного паспорту, складеного Київським міським БТІ (інвентаризаційна справа №6865), має загальну площу 62,3 кв.м, з яких - житлова площа 44,1 кв.м, в тому числі: кімната площею 17,2 кв.м (№ 6 за планом), кімната площею 17,8 кв.м (№ 7 за планом) обладнана балконом площею 1,0 кв.м; кімната площею 9,1 кв.м (№8 за планом).
Також, вказана квартира має допоміжні приміщення: кухню (за планом №5) площею 5,8 кв.м, ванну кімнату (за планом №3) площею 3,6 кв.м, вбиральню (за планом №4) площею 1,5 кв.м, коридор площею 12,6 кв.м (за планом 1), коридор (за планом №2) площею 1,5 кв.м.
Встановлюючи порядок користування, суд першої інстанції керувався нормами ст. 358 ЦК України про те, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою.
Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений його права чи обмежений у його здійсненні.
Між співвласниками квартири не досягнуто згоди щодо порядку користування належною їм на праві спільної часткової власності квартирою, а тому, за таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про задоволення позовних вимог про визначення порядку користування співвласниками квартирою АДРЕСА_2 , у запропонований позивачами спосіб.
Суд першої інстанції не вважав відхилення від долей власності суттєвим, оскільки сам відповідач в квартирі не проживає, і жити в ній, з його ж слів, наміру не має. Крім того, вказана кімната є найбільшою з трьох кімнат, як і частка відповідача є найбільшою з трьох співвласників. Визначення відповідачу для користування такої кімнати, на думку суду першої інстанції, не впливатиме на розмір його ідеальної частки у праві власності на квартиру.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Так, позивач -2 є власником 1/6 частини квартири, що складає 7.35 кв.м., з житлової площі квартири, а за рішенням суду отримав у користування кімнатну житловою площею 9.4 кв.м., що на 28 % більше. Тож судом було надано право користування Позивачу - 2 кімнатою розміром 9,4 кв. м., що призвело до покращення його житлових умов на (28% на 1/3).
Позивач - 1 є власником 1/3 частин квартири, що складає 14,7 кв.м., житлової площі з житлової площі квартири, але Позивачу -1 було надано право користування кімнатою житловою площею 17,2 кв.м., - що призвело до покращення житлових умов на 17%.
Рішенням суду відповідачу було погрішено житлові умови.
Так, відповідачу належить на праві власності 22,05 кв. м., житлової площі, проте йому було надано кімнату розміром 17,8 кв. м., що призвело до погіршення житлових умов на 24%.
Отже, приймаючи рішення суд першої інстанції визначивши порядок користування значно відступив від реальних часток, які належать сторонам на праві власності.
Обґрунтування щодо такого відступлення також не є достатнім.
Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядженням своїм майном.
Згідно частин першої, третьої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.
Відповідно до статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.
Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дрібному виразі.
Отже, порядок користування  вразі відходу від ідеальних часток може встановлюватись співвласниками за їх згодою, що в даному випадку не відбулось, водночас, суд не справі зменшувати частку у спільній власності і погіршувати становище або, навпаки, покращувати, жодного зі співвласників.
Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Таким чином, з урахуванням вказаних обставин, рішення суду першої інстанції скасовуються, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, розподілу підлягають судові витрати - з позивачів на користь апелянта стягується судовий збір.
Щодо заявлених апелянтом витрат на правову допомогу, апеляційний суд відмовляє у їх стягненні, оскільки згідно з ч. 3, ч. 4 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Акт від 21.12.2023 р., наданий на підтвердження правової допомоги не містить детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, відповідно до описаних робіт. Сама лише вказівка на загальну суму вартості послуг та відсутність конкретизації послуг, зокрема і вказівки на витрачений час, не дозволяє перевірити співмірності.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Отже, надані докази понесених витрат на правову допомогу не є достатніми для їх стягнення, а тому суд відмовляє у задоволенні вказаної вимоги апеляційної скарги.
Керуючись ст.ст.  376, 381, 382 ЦПК України, суд,  - 
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Апеляційні скарги ОСОБА_1 , представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва 26 вересня 2023 року - задовольнити.  
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва 26 вересня 2023 року - скасувати, відмовивши у задоволенні позовних вимог.  
Судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції розподілити наступним чином:
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 630 гривень.
Стягнути з  ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 630 гривень.
У стягненні з ОСОБА_3 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 10 000 грн відмовити.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
 
Головуючий:                                        Судді: