У Х В А Л А
 
28 травня 2024 року
м. Київ
 
справа № 233/3268/23
провадження № 61-6972ск24
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Ситнік О. М. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Петрова Є. В.,  
розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Байгуша Олексія Юрійовича на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про розірвання договору оренди землі та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про внесення змін до договору оренди землі та
ВСТАНОВИВ:
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила:
- розірвати договір оренди землі від 25 травня 2012 року, укладений між нею та Приватним акціонерним товариством`АПК-ІНВЕСТ» (далі - ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ») щодо земельної ділянки сільськогосподарського призначення, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,25 га, з кадастровим номером 1422483900:35:000:0007, яка розташована на території колишньої Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (Дружківської територіальної громади Краматорського району Донецької області);
- скасувати державну реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки), зареєстрованого 02 жовтня 2019 року, номер запису: 3357156, що виникло на підставі договору оренди землі від 25 травня 2012 року, укладеного між нею та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ».
Вказувала, що вона є власницею земельної ділянки площею 4,33 га, з кадастровим номером 1422483900:35:000:0007, що розташована на території колишньої Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (наразі Дружківська територіальна громада Краматорського району Донецької області), з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
25 травня 2012 року  між нею та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» укладено договір оренди землі, відповідно до умов якого вона передала останньому належну їй земельну ділянку в орендне користування строком на 20 років.
Договором оренди землі передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у грошовій формі шляхом видачі готівки з каси орендаря чи шляхом перерахування відповідних сум на розрахунковий рахунок, зазначений орендодавцем, у розмірі 4823,53 грн на рік.
Пунктом 11 договору передбачено, що орендна плата вноситься рівними частками від суми, вказаної в пункті 9 цього договору, у такі строки: два рази на рік - червень, грудень поточного року.
У пункті 39 договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору.
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» всупереч договірним зобов`язанням та нормам чинного законодавства систематично не виконувало істотні умови договору щодо сплати орендної плати за землю, а саме з 2022 року ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» сплачувало орендну плату несвоєчасно та не в повному обсязі.
07 жовтня 2022 року вона направила товариству лист-повідомлення про порушення виконання зобов`язань з проханням виконати їх та сплатити орендну плату, на який отримала відповідь, що орендна плата за 2022 рік буде одноразово сплачена в IV кварталі 2022 року.
Зобов`язань щодо сплати оренди за земельну ділянку в строки, встановлені договором, відповідач так і не виконав, тричі порушив зобов`язання щодо сплати орендної плати.
Уважає, що несвоєчасне виконання відповідачем обов`язку зі сплати орендної плати є порушенням умов договору оренди землі, яке дає їй (орендодавцю) право вимагати розірвання договору оренди землі з одночасним скасуванням державної реєстрації права оренди.
У серпні 2023 ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» звернулося до суду з зустрічним позовом, у якому просило:
- відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 ;
- визнати укладеною додаткову угоду про внесення змін до договору оренди землі від 25 травня 2012 року між ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та ОСОБА_1 щодо земельної ділянки з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 4,33 га, з кадастровим номером 1422483900:35:000:0007, яка розташована на території колишньої Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району Донецької області (Дружківської територіальної громади Краматорського району Донецької області) в певній редакції в зв`язку із зміною істотних умов.
Позивач за зустрічним позовом вказував, що з метою запобігання травмування та загибелі людей під час проведення сільськогосподарських робіт ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» було вимушене призупинити ведення господарської діяльності на земельних ділянках, розташованих на території Дружківської міської ради Краматорського району Донецької області (колишньої Миколайпільської сільської ради Костянтинівського району).
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» не змогло здійснити посівну компанію ні восени 2022 року, ні навесні 2023 року.
Водночас, значна кількість земельних ділянок, що використовується товариством у господарській діяльності, є замінованою, використовується для побудови фортифікаційних споруд, є небезпечною, або знаходиться в безпосередній близькості до лінії фронту, що позбавило можливості їх використовувати в господарській діяльності, як основний виробничий актив підприємства. Вказані події продовжують існувати.
Обставини мінування земельних ділянок та побудови на них тимчасових фортифікаційних споруд віднесені до інформації, яка має статус державної таємниці, бо стосуються питання національної безпеки, і, хоча в обмеженому об`ємі загалом відомі, однак документально та детально недоступні, а, отже, не можуть бути самостійно підтверджені ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ», так само як і спростовані ОСОБА_1 . Але зважаючи, на активні бойові дії в регіоні та безпосередню близькість території місцезнаходження об`єкта оренди до лінії фронту, вказані обставини є фактичними, беззаперечними і достовірно існуючими.
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» зауважувало, що питання відносно існування на території України та безпосередньо Донецького регіону надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність використовувати об`єкт оренди, своєчасно вести розрахунки та безперешкодно здійснювати господарську діяльність, є загальновідомим та нормативно врегульованим.
ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» зазнало значних втрат внаслідок військової агресії рф, зокрема ракетними обстрілами були зруйновані тваринницькі комплекси, а також велика кількість виробничих приміщень та устаткування, які забезпечували логістику та виробничу діяльність підприємства, що підтверджується витягами з Єдиного реєстру досудових розслідувань. Наведені події, а також неможливість використання значної частини активів підприємства, призвели до збитковості ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» за фінансовими результатами впродовж 2022 року - першого півріччя 2023 року.
Розпорядженням Донецької обласної державної адміністрації від 23 січня 
2023 року № 29/5-23 до переліку суб`єктів господарювання, що постраждали внаслідок обставин непереборної сили, включено також юридичних осіб незалежно від організаційно-правової форми, які є сільськогосподарськими товаровиробниками, та місцезнаходження яких станом на 31 грудня 2022 року зареєстровано в межах території Донецької області. ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» також включено до цього переліку суб`єктів господарювання.
Натомість, маючи намір до належного виконання взятих на себе договірних зобов`язань та позасудового врегулювання спірної ситуації, ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» своїм листом від 24 жовтня 2022 року за вих. № 806 повідомляв ОСОБА_1 про обставини, що склалися.
Про наведені обставини ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» повідомляло ОСОБА_1 також своїм листом від 24 липня 2023 року за вих. № 680 разом із пропозицією про зміну істотних умов договору.
З огляду на те, що обставини непереборної сили, пов`язані з повномасштабним вторгненням та військовою агресією рф проти України та через введення в зв`язку з цим воєнного стану, знаходяться поза межами впливу та волевиявлення ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» та не є його виною, товариство не має нести негативні наслідки таких обставин, адже жодних порушень зобов`язань зі свого боку не вчиняло, а тому вважало, що відсутні правові підстави для задоволення вимог ОСОБА_1 про розірвання договору оренди землі від 25 травня 
2012 року.
17 жовтня 2023 року рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
У задоволенні зустрічного позову ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» відмовлено.
30 квітня 2024 року постановою Дніпровського апеляційного суду апеляційні скарги ОСОБА_1 та ПрАТ «АПК-ІНВЕСТ» залишено без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2023 року залишено без змін.
09 травня 2024 року представник ОСОБА_1 - адвокат Байгуш О. Ю. надіслав до ВерховногоСуду касаційну скаргуна рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 30 квітня 2024 року, в якій просить їх скасувати в частині відмови в задоволенні її позову та ухвалити в цій частині нове судове рішення про задоволення її позовних вимог. В іншій частині судові рішення залишити без змін.
Необхідно відмовити в відкритті касаційного провадження, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що не підлягають касаційному оскарженню, з огляду на таке.
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
Відповідно до частини третьої статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частиною першою статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд, який відповідно до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
За вимогами частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті. 
Частина третя статті 389 ЦПК України визначає випадки, за яких рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанова суду апеляційної інстанції не підлягають касаційному оскарженню, а саме не підлягають касаційному оскарженню: 1) рішення, ухвали суду першої інстанції та постанови, ухвали суду апеляційної інстанції у справах, рішення у яких підлягають перегляду в апеляційному порядку Верховним Судом; 2) судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі ЦПК України.
22 листопада 2023 року Рішенням Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України визнано таким, що відповідає Конституції України (є конституційним). 
Конституційний Суд України керувався тим, що у касаційному порядку може бути здійснений перегляд судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, проте лише у випадках, визначених ЦПК України (абзац четвертий пункту 7.5 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Верховний Суд як суд касаційної інстанції у цивільних справах із перегляду в касаційному порядку судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, має виконувати повноваження щодо усунення порушень норм матеріального та/або процесуального права, виправлення судових помилок і недоліків, а не нового розгляду справи та нівелювання ролі судів першої та апеляційної інстанцій у чиненні правосуддя та розв`язанні цивільних спорів (абзац п`ятий пункту 7.7 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Конституційний Суд України наголосив, що унормування процесуальних відносин у спосіб визначення в ЦПК України підстав для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, можливе як виняток і лише у разі, коли це обумовлено потребами, що є значущими для дієвості та ефективності правосуддя, зокрема потребою розв`язання Верховним Судом як найвищим судом у системі судоустрою України складного юридичного питання, яке має фундаментальне значення для формування судами єдиної правозастосовної практики (абзац другий пункту 7.8 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Припис пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, що встановлює один із «фільтрів» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, - визнання справи малозначною - є зрозумілим за змістом та передбаченим за наслідками застосування. Зазначений припис Кодексу також має правомірну мету - додержання принципу остаточності судового рішення (res judicata) як одного з аспектів вимоги юридичної визначеності (пункт 7.9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
Установлений у пункті 2частини третьої статті 389 ЦПК України такий «фільтр» для касаційного перегляду судових рішень, ухвалених судами першої та апеляційної інстанцій, як малозначність справи, не є непереборною перешкодою для доступу особи до суду касаційної інстанції. Тому пункт 2 частини третьої статті 389 ЦПК України містить домірні засоби законодавчого внормування процесуальних відносин щодо відкриття касаційного провадження у малозначних справах (абзац третій пункту 7.10 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 листопада 2023 року № 10-р(II)/2023).
22 листопада 2023 року у Рішенні Конституційного Суду України № 10-р(II)/2023 визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), пункти 1 та 5 частини шостої статті 19 ЦПК України. Разом з тим вказаним рішенням не визнано неконституційними пункти 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Згідно з частиною четвертою статті 274 ЦПК України в порядку спрощеного позовного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: 1) що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя; 2) щодо спадкування; 3) щодо приватизації державного житлового фонду; 4) щодо визнання необґрунтованими активів та їх витребування відповідно до глави 12 цього розділу; 5) в яких ціна позову перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 6) інші вимоги, об`єднані з вимогами у спорах, вказаних у пунктах 1-5 цієї частини.
З аналізу наведених норм ЦПК України можна зробити висновок, що касаційному перегляду не підлягають справи, передбачені у пунктах 2, 3, 4 частини шостої статті 19 ЦПК України, та справи з ціною позову до двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому перевірці підлягає наявність саме цих підстав.
Додатково у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України конкретизовано випадки, за яких касаційне провадження має бути відкрите попри те, що справу визнано малозначною. 
Такими випадками, зокрема, є наявність у касаційній скарзі питання права, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики (підпункт «а»); особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи (підпункт «б»); значний суспільний інтерес або винятковість її значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу (підпункт «в»); віднесення судом першої інстанції справи до категорії малозначних помилково.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27 жовтня 2020 року у справі № 127/18513/18 (провадження № 14-145цс20) вказала, що касаційний перегляд вважається екстраординарним з огляду на специфіку повноважень суду касаційної інстанції з точки зору обмеження виключно питаннями права та більшим ступенем формальності процедур. У ЦПК України визначено баланс між такими гарантіями права на справедливий судовий розгляд, як право на розгляд справи судом, встановленим законом (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод), та принципом остаточності судових рішень res judicata, фактично закріплено перехід до моделі обмеженої касації, що реалізується за допомогою введення процесуальних фільтрів з метою підвищення ефективності касаційного провадження.
Під час вирішення питання про відкриття касаційного провадження (зокрема й про відмову у відкритті провадження) у справі не надається правова оцінка законності та обґрунтованості оскаржуваних судових рішень, а виключно встановлюється наявність чи відсутність підстав для їх касаційного оскарження відповідно до вимог статей 389, 394 ЦПК України.
У справі предметом первісного та зустрічного позовів є вимоги, пов`язані з договором оренди земельної ділянки від 25 травня 2012 року.
З матеріалів касаційного оскарження встановлено, що вартість оренди земельної ділянки за договором складає 4 823,53 грн на рік.
Відповідно до пункту 8 частини першої статті 176 ЦПК України ціна позову у позовах про розірвання договору найму (оренди) або договору найму (оренди) житла визначається сукупністю платежів за користування майном або житлом протягом строку, що залишається до кінця дії договору, але не більше ніж за три роки.
Отже, вартість оренди земельної ділянки за три роки складає 14 470,59 грн, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на день звернення з касаційною скаргою (757 000,00 грн).
У касаційній скарзі заявник не зазначив, що розгляд справи в касаційному суді має виняткове значення для ОСОБА_1 .
У доводах касаційної скарги відсутнє посилання на суспільний інтерес у вирішенні спору чи необхідність у формуванні або суперечливість у практиці застосування статей 526, 614, 617, 627, 651, 652, 762  Цивільного кодексу України, статей 15, 24-26, 30, 32 Закону України «Про оренду землі», а доводи стосуються оцінки доказів судами попередніх інстанцій.
Посилання заявника на неврахування судом висновків, викладених в постановах Верховного Суду, щодо застосування норми права у подібних правовідносинах є підставою касаційного оскарження судових рішень, передбаченою пунктом 1 частини другої статті 389 ЦПК України, втім не є доводом, який в розумінні підпунктів «а»-«г» пункту 2 частини третьої статті 389 цього Кодексу підтверджує наявність випадку/випадків, який/які дає/дають право вважати судові рішення у малозначній справі такими, що підлягають касаційному оскарженню. 
Верховний Суд враховує предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства, судову практику у такій категорії справ та вважає, що справа є незначної складності і не відноситься до переліку справ, передбаченого частиною четвертою статті 274 ЦПК України, та відсутні підстави, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України. 
Верховний Суд не вбачає підстав, за наявності яких судові рішення у справі з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, могли бути переглянуті в касаційному порядку. 
Згідно з положеннями частини першої статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Такий висновок відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 37).
При цьому, застосування передбаченого законодавством порогу ratione valoris (ціна позову) для подання скарг до Верховного Суду є правомірною та обґрунтованою вимогою, враховуючи саму суть повноважень Верховного Суду щодо розгляду лише справ відповідного рівня значущості («Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року, § 36).
Представник ОСОБА_1 - адвокат Байгуш О. Ю. подав касаційну скаргу на судові рішення у справі, що не підлягають касаційному оскарженню, з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, пунктом 2 частини шостої статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити в відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Байгуша Олексія Юрійовича на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 17 жовтня 2023 року та постанову Дніпровського апеляційного суду 
від 30 квітня 2024 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» про розірвання договору оренди землі та за зустрічним позовом Приватного акціонерного товариства «АПК-ІНВЕСТ» до ОСОБА_1 про визнання укладеною додаткової угоди про внесення змін у договір оренди землі. 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подавала касаційну скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           О. М. Ситнік
 
                                                                                                                       В. М. Ігнатенко
                                                            
                                                                                                                       Є. В. Петров