ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5726/24 Справа № 209/918/20 	  	Суддя у 1-й інстанції - Шендрик К. Л. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 червня 2024 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.
розглянувши у спрощеному позовному провадженні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -
                                В С Т А Н О В И Л А:
       Ухвалою Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року позов Акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості залишено без розгляду.
       Не погодившись з вказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати вказану ухвалу, провадження у справі закрити. 
       Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
       Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
       Перевіривши законність ухвали суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
       Судом першої інстанції встановлено, що 27 березня 2024 року від представниці позивача ОСОБА_3 надійшла заява про залишення без розгляду позову АТ КБ "ПриватБанк" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.
       Постановляючи ухвалу про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 5 частиною першою статті 257 ЦПК України, суд першої інстанції виходив з того, що позивач скористався своїм правом, подавши до початку розгляду справи по суті заяву про залишення позову без розгляду.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
       За змістом статті 257 ЦПК України залишення заяви без розгляду - це форма закінчення розгляду цивільної справи без ухвалення судового рішення, у зв`язку із виникненням обставин, які перешкоджають розгляду справи, але можуть бути усунуті в майбутньому.
       Відповідно до пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.
       Закріплене за позивачем право на подання такої заяви є абсолютним.
       Сторони вільні розпоряджатися своїми правами на власний розсуд.
       Суд зобов`язаний залишити подану заяву без розгляду, якщо позивач звернувся з таким клопотанням.
       Подання до суду заяви про залишення позову без розгляду не є необґрунтованими діями позивача, так як це є його диспозитивним правом, передбаченим нормами ЦПК України, яке не містить обмежень в його реалізації.
       На ряду з цим, звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України, є безумовним доступом до правосуддя незалежного від обґрунтованості позову.
       Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 148/312/16-ц.
       Подаючи апеляційну скаргу, ОСОБА_1 посилається на те, що судом першої інстанції неправомірно вирішено задовольнити клопотання про залишення позовних вимог без розгляду, адже у справі відсутній предмет спору, тому суд першої інстанції повинен був закрити провадження у справі.
       Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Частиною третьою статті 13 ЦПК України передбачено, що учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
       Отже, позивач правомірно скористалася своїм процесуальним правом, передбаченим ЦПК України, подавши заяву про залишення без розгляду позовної заяви до початку судового розгляду.
       Враховуючи наведене, колегія суддів звертає увагу, що подання заяви про залишення заяви без розгляду є правом заявника, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі учасників процесу та суд не зобов`язаний при вирішенні даного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи, в тому числі і про відсутність предмету спору.
       Закриття провадження у справі та залишення заяви без розгляду є різними процесуальними рішеннями по справі, ухвалюються за різних підстав та мають різні наслідки.
       Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що підстав для констатування факту необґрунтованості дій представника позивача у зв`язку із зверненням до суду із клопотанням про залишення позову без розгляду судом не встановлено.
       Судом першої інстанції при постановленні ухвали про залишення позовних вимог без розгляду не встановлено фактів зловживання стороною позивача своїми правами.
       Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав, передбачених пунктом 5 частини першої статті 257 ЦПК України, для залишення позовних вимог без розгляду, оскільки подати заяву про залишення позову без розгляду є правом позивача, який на власний розсуд розпоряджається своїми правами, таке право є абсолютним і не залежить від волі інших учасників процесу. При цьому надане позивачу право на подання такої заяви не залежить від думки інших учасників справи. Суд не зобов`язаний при вирішенні відповідного питання з`ясовувати обставини, які стосуються суті справи або мотивів, у зв`язку з якими така заява подана. Достатньою підставою для вирішення питання про залишення позову без розгляду є лише подання такої заяви до початку розгляду справи по суті.
       Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права і підстави для її скасування відсутні.
       Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
       Керуючись ст. ст. 259, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
П О С Т А Н О В И Л А:
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
       Ухвалу Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 10 квітня 2024 року - залишити без змін.
       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.

       Головуючий: 
       Судді: