ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 червня 2024 року	Львів	Справа № 300/4489/22 пров. № А/857/10343/24	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді                                        Шавеля Р.М.,
суддів                                                            Бруновської Н.В. та Запотічного І.І.,
з участю секретаря судового засідання -           Василюк В.Б.,

а також сторін (їх представників):
від позивача –                                         не з`явився;
від відповідача -                                         не з`явився;

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024р. з питань встановлення судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Івано-Франківській обл. про визнання протиправними дій щодо розгляду звернень, зобов`язання провести перерахунок пенсії із врахування підвищення та виплату перерахованих сум (суддя суду І інстанції: ОСОБА_2 , час та місце ухвалення судового рішення: 16.04.2024р., м.Івано-Франківськ; дата складання повного тексту судового рішення: не вказана),-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України в Івано-Франківській обл. щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 01.01.2018р. 50 відсотків суми підвищення пенсії, з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р.; зобов`язати відповідача провести виплату пенсії позивачу з 01.01.2018р. по 31.12.2019р., з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018р., з урахуванням проведених платежів; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено (Т.1, а.с.133-146).

          Вказане рішення суду набрало законної сили 10.07.2023р. (Т.1, а.с.163-166).

           20.02.2024р. позивач звернувся до суду першої інстанції із заявою, в якій просив вжити заходів судового контролю за виконанням рішення суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 по причині ненарахування та невиплати доплати до пенсії за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. (Т.2, а.с.85-87).

          Згідно ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024р. в задоволенні заяви ОСОБА_1 відмовлено.
          Суд обґрунтував своє рішення тим, що на виконання рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 пенсійний орган здійснив перерахунок пенсії позивача із врахуванням 100 відсотків доплати до пенсії. Зокрема, доплату за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. в сумі 34651 грн. 80 коп. включено у відповідний реєстр, виплата за яким буде проведена після надходження коштів з бюджету. Доплата за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. фактично включена в розмір пенсії при перерахунку пенсії на виконання судового рішення від 18.02.2022р. у справі № 300/386/22.

          Не погодившись із вказаною ухвалою, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій фактично просить ухвалу суду скасувати і задовольнити його заяву про встановлення судового контролю в порядку ст.382 КАС України, покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права (Т.2, а.с.139 і на звороті).

Відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скерував до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому останній вважає її необґрунтованою і такою, що не підлягає до задоволення. Наголошує на тому, що суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального та процесуального права та ухвалив законне і справедливе судове рішення (а.с.156-160).

          Ухвалою апеляційного суду від 21.05.2024р. витребувано з ініціативи апеляційного суду від відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. наступні додаткові докази в рамках розглядуваної справи (в належно завірених копіях):
докази виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. щодо здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії із урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. (детальний розрахунок нарахованих і виплачених сум, докази включення нарахованої суми у відповідний реєстр для подальшої її виплати за рахунок коштів Державного бюджету України тощо);
докази виконання рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. щодо здійснення виплати ОСОБА_1 пенсії із урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. (детальний розрахунок нарахованих і виплачених сум, докази включення нарахованої суми у відповідний реєстр для подальшої її виплати за рахунок коштів Державного бюджету України тощо);
правове обґрунтування здійснення пенсійним органом перерахунку пенсії ОСОБА_1 із урахуванням 100 відсотків сум підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. в рамках судових справ №№ 300/386/22, 300/2037/22 (в разі проведення таких – надати підтверджуючі розрахунки, докази виплати коштів або поміщення до відповідного реєстру) (а.с.188-192).

На виконання вказаної ухвали відповідач ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. скерував до апеляційного суду письмові пояснення з підтверджуючими документами (а.с.195-197).

У зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до вимог ч.4 ст.229 КАС України не здійснювалося. Також в порядку ч.2 ст.313 КАС України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав.

Під час апеляційного розгляду встановлено, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 зобов`язано ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. провести виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р., з урахуванням проведених платежів.
Спірною є доплата до пенсії позивача, яка передбачена п.1 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Згідно вказаного п.1 постанови КМ України № 103 від 21.02.2018р. постановлено перерахувати пенсії, призначені згідно із Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон) до 01 березня 2018 року (крім пенсій, призначених згідно із Законом особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ (міліції) та поліцейським), з урахуванням розміру окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років за відповідною або аналогічною посадою, яку особа займала на дату звільнення із служби (на дату відрядження для роботи до органів державної влади, органів місцевого самоврядування або до сформованих ними органів, на підприємства, в установи, організації, вищі навчальні заклади), що визначені станом на 01 березня 2018 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб».
Відповідно до п.2 зазначеної постанови виплату перерахованих відповідно до пункту 1 цієї постанови підвищених пенсій (з урахуванням доплат до попереднього розміру пенсій, підвищень, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством (крім підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, що визначені законом) проводити з 1 січня 2018 року у таких розмірах: з 1 січня 2018 року - 50 відсотків; з 1 січня 2019 року по 31 грудня 2019 року - 75 відсотків; з 1 січня 2020 року - 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 1 березня 2018 року.
Звідси, спірний перерахунок пенсії проводиться з урахуванням розміру лише таких складових: окладу за посадою, військовим (спеціальним) званням, відсоткової надбавки за вислугу років, тобто без урахування щомісячних додаткових видів грошового забезпечення та премії.

Під час розгляду заяви позивача встановлено, що на виконання рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 пенсійний орган у вересні 2023 року здійснив частковий перерахунок пенсії ОСОБА_1 з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії. 
Так, доплату за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. в сумі 34651 грн. 80 коп. включено в реєстр, виплата за яким буде проведена при наявності фінансування з державного бюджету. 
Доплата щодо періоду з 01.04.2019р. по 31.12.2019р., за твердженням пенсійного органу, фактично включена в розмір пенсії при перерахунку на виконання судового рішення від 18.02.2022р. в справі № 300/386/22. 
На підтвердження цієї обставини відповідач представив розрахунки на доплату (виплату, утримання) пенсії за пенсійною справою № 0901003330 по судових рішеннях від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22, від 18.02.2022р. у справі № 300/386/22, лист № 0900-0307-8/40901 від 24.08.2023р.

Між тим, детального розрахунку нарахованої і виплаченої суми на виконання рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 пенсійний орган не надав, а з представлених документів не можливо чітко та однозначно встановити розмір нарахованої та виплаченої сум.
За таких обставин пенсійний орган виконав рішення суду від 09.05.2023р. у справі № 300/4489/22 лише частково.

Згідно з п.9 ч.2 ст.129 Конституції України до основних засад судочинства належить обов`язковість судового рішення. Крім того, у ст.129-1 Основного Закону України закріплено, що судове рішення є обов`язковим до виконання; держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку; контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини право на суд, захищене ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, було б ілюзорним, якби національна правова система Високої Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду будь-якій зі сторін. Було б незрозуміло, якби стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень.
Європейський суд з прав людини /ЄСПЛ/ висловив у рішеннях по справах «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява № 40450/04; «Горнсбі проти Греці» (Hornsby v. Greece), заява № 107/1995/613/701) позицію про те, що право на справедливий суд є ілюзорним, якщо судове рішення залишається невиконаним. 
Для цілей ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 20.07.2004р. у справі «Шмалько проти України»).
Крім того, ЄСПЛ неодноразово зазначав, що невиконання рішень національних судів в Україні - системна проблема (зокрема, справа «Бурмич та інші проти України», заява № 46852/13).
Необхідність максимального забезпечення судом у кожній справі дотримання принципу обов`язковості судового рішення, зумовлено також тим, що невиконання рішень суду призводить до зниження довіри людей до судової влади, а також посилює переконання того, що вирішити спір (правову проблему), використовуючи звернення до суду, є неефективним.

Відповідно до ст.382 КАС України суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення. 
Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

          Усталеною судовою практикою сформовано правову позицію, відповідно до якої для застосування інституту судового контролю шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання рішення суду мають бути наявні відповідні правові умови. У свою чергу, правовою підставою для зобов`язання відповідача подати звіт про виконання судового рішення є наявність об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю рішення суду залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль. При цьому, суд, встановлюючи строк для подання звіту, повинен враховувати особливості покладених обов`язків згідно із судовим рішенням та можливості суб`єкта владних повноважень їх виконати. 

Зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення, або встановлення нового строку подання звіту, або накладення на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штрафу є правом суду, а не його обов`язком.
Вказана позиція узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 13.05.2021р. у справі № 9901/598/19.

Слід зазначити, що головна мета судового контролю за виконанням рішень в адміністративних справах полягає, насамперед, у реалізації основних завдань адміністративного судочинства при здійсненні адміністративними судами правосуддя, оскільки воно не обмежується винесенням судового рішення, а також передбачає його виконання.
Кожний судовий процес повинен завершуватися реалізацією судового рішення у спірних правовідносинах між його сторонами.
Тому після вирішення публічно-правового спору і набрання судовим рішенням законної сили суд продовжує відігравати активну роль у реалізації сторонами прав та законних інтересів, з приводу захисту яких він ухвалив судове рішення.
В основу ефективності правосуддя покладається здійснення судом належного контролю за виконанням судового рішення, оскільки головною метою судового рішення є ефективність у поновленні порушених прав та свобод особи.

За змістом постанови Верховного Суду від 23.06.2020р. у справі № 802/357/17-а звертаючись до суду із заявою про встановлення судового контролю, позивач зобов`язаний навести аргументи на переконання необхідності вжиття таких процесуальних заходів і надати докази в підтвердження наміру відповідача на ухилення від виконання судового рішення.
Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду у постанові від 23.04.2020р. у справі № 560/523/19 зазначив, що переслідуючи мету забезпечення реалізації конституційного принципу обов`язковості судових рішень, адміністративні суди мають зважено підходити до вибору процесуальних засобів такого забезпечення, а саме: встановлювати дійсні причини виникнення затримки у виконанні судового рішення, аналізувати акти законодавства, враховувати здійснені відповідною посадовою особою дії, спрямовані на виконання судового рішення, та їх відповідність вимогам законодавства, встановлювати наявність та форму вини такої посадової особи, а також зазначати про співмірність розміру штрафу та доходів (фінансової спроможності) такої посадової особи.
Це не повинно зумовлювати порушення основоположних засад адміністративного судочинства, зокрема, пропорційності, необхідності дотримання оптимального балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи та цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія) тощо. Такі засоби не можуть бути надмірними за визначених умов та не мають призводити до порушення прав, гарантованих Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод.

Із матеріалів справи убачається, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. позов ОСОБА_1 задоволено частково; визнано протиправними дії відповідача ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. щодо зменшення розміру пенсії ОСОБА_1 за рахунок виплати з 01.01.2018р. 50 відсотків суми підвищення пенсії, з 01.01.2019р. по 31.12.2019р. - 75 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.03.2018р.; зобов`язати відповідача провести виплату пенсії позивачу з 01.01.2018р. по 31.12.2019р. з урахуванням 100 відсотків суми підвищення пенсії, визначеного станом на 01.01.2018р., з урахуванням проведених платежів; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 набрало законної сили 10.07.2023р.
26.07.2023р. Івано-Франківський окружний адміністративний суд видав виконавчий лист № 300/4489/22.
З метою примусового виконання виконавчого листа № 300/4489/22 від 26.07.2023р. ОСОБА_1 звернувся до Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
Державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень управління забезпечення примусового виконання рішень в Івано-Франківській та Тернопільській областях Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції 02.08.2023р. відкрито виконавче провадження № 72405729 з примусового виконання виконавчого листа № 300/4489/22 від 26.07.2023р.
Згідно відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження стан виконавчого провадження № 72405729 – відкрито (а.с.82-83).

Положеннями КАС України встановлено право, а не обов`язок суду, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, зобов`язати суб`єкта владних повноважень, проти якого ухвалено судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання такого рішення.
При цьому, застосування судового контролю є наслідком обґрунтованого припущення про невиконання судового рішення зі сторони суб`єкта владних повноважень або достовірно підтвердженого під час розгляду заяви факту невиконання судового рішення. 
Водночас, правове значення для наслідків застосованого судового контролю матимуть причини невиконання судового рішення (зокрема, об`єктивна неможливість чи допущене зволікання зі сторони боржника).

Підсумовуючи викладене, колегія суддів зазначає, що аналіз норми ст.382 КАС України у її системному взаємозв`язку з нормами ст.372 КАС України дозволяє стверджувати, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах може здійснюватися за наявності для цього підстав (безвідносно до факту наявності виконавчого провадження щодо виконання відповідного судового рішення), зокрема у випадку, якщо:
рішення суду ще не виконано, у тому числі у порядку його примусового виконання;
існує обґрунтований і підтверджений доказами ризик його невиконання;
існують підтверджені доказами обставини, які ставлять під сумнів виконання суб`єктом владних повноважень судового рішення, або дають підстави вважати, що: загальний порядок виконання судового рішення не дав очікуваного результату, або що відповідач (його правонаступник) створює перешкоди для виконання такого рішення, має намір ухилення від цього обов`язку.

          Із матеріалів справи убачається, що рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 по суті задоволених позовних вимог було присуджено на користь ОСОБА_1 певні пенсійні виплати.
Під час судового розгляду з`ясовано, що на виконання рішення суду відповідачем було проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р. в сумі 34651 грн. 80 коп., що не оспорює позивач.
Водночас, виконання решти вимог цього суду відповідач пов`язує із виконанням іншого судового рішення.
Також примусове виконання рішення суду здійснюється органом державної виконавчої служби.

Таким чином, рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 перебуває в процесі виконання, при цьому відповідачем вживаються заходи для відновлення порушених прав позивача, а саме: перерахунок та виплати пенсії в перерахованому розмірі.
Підстав вважати, що відповідач ухиляється від виконання рішення суду, наявний ризик невиконання рішення суду, створення перешкод у виконанні судового рішення, колегія суддів не убачає.

Отже, за сукупності наведених обставин є відсутніми правові підстави для встановлення судового контролю за виконанням рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 09.05.2023р. в справі № 300/4489/22 шляхом зобов`язання відповідача подати звіт про виконання цього судового рішення.

Звідси, загальний порядок виконання судового рішення дав очікуваний позитивний результату – відповідачем проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.01.2018р. по 31.03.2019р.
Незгода позивача із протоколом/розпорядженням ГУ ПФ України в Івано-Франківській обл. про перерахунок пенсії ОСОБА_1 не є підставою для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення; такий протокол/розпорядження рішення є окремим предметом судового оскарження.
          Окрім цього, виконання судового рішення проводиться також в примусовому порядку, що стверджується документами виконавчого провадження ВП № 72405729.

За таких умов не виникає об`єктивна необхідність застосування процесуального інституту судового контролю за виконанням судового рішення.

          При вирішенні наведеного спору колегія суддів враховує в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» правову позицію, висловлену Верховним Судом по аналогічній категорії справ, зокрема, в ухвалах Касаційного адміністративного суду від 01.09.2022р. та від 15.09.2022р. у справі № 380/22572/21.

Отже, судом першої інстанції помилково зазначено про те, що за період з 01.04.2019р. по 31.12.2019р. ОСОБА_1 фактично вже нараховано підвищення пенсії в розмірі 100 % (тобто по суті 100% розміру пенсії, яка мала виплачуватися в цей період, яка розрахована з розміру грошового забезпечення - 10121 грн., яке включає посадовий оклад 5640 грн., оклад за військове звання 1340 грн., процентну надбавку за вислугу років (45%) 3141 грн.), при перерахунку розміру пенсії з 01.04.2019р. при виконанні судового рішення від 18.02.2022р. у справі № 300/386/22. 
Оскільки відмова суду в установленні судового контролю ґрунтувалася на таких доводах, однак їх помилковість не призвела в цілому до прийняття судом неправильного рішення, тому таке слід змінити і навести дійсні мотиви відмови в задоволенні заяви про встановлення судового контролю (передчасність встановлення судового контролю).

Стосовно решти покликань апелянта колегія суддів виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи, наведені в апеляційній скарзі, були перевірені та проаналізовані апеляційним судом та їм було надано належну правову оцінку.
Право на вмотивованість судового рішення є складовою права на справедливий суд, гарантованого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого у Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», параграфи 29 - 30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
У рішенні «Петриченко проти України» (параграф 13) ЄСПЛ вказував на те, що національні суди не надали достатнього обґрунтування своїх рішень, та не розглянули відповідні доводи заявника, навіть коли ці доводи були конкретними, доречними та важливими.
Наведене дає підстави для висновку, що доводи скаржника у кожній справі мають оцінюватись судами на предмет їх відповідності критеріям конкретності, доречності та важливості у рамках відповідних правовідносин з метою належного обґрунтування позиції суду.
Інші зазначені в апеляційній скарзі доводи та обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин, норм матеріального та процесуального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно по суті вирішив заяву позивача про встановлення судового контролю, однак помилково застосував норми процесуального права, через що оскаржувану ухвалу суду слід змінити в мотивувальній частині шляхом викладення дійсних мотивів відмови в задоволенні заяви про встановлення судового контролю.
В решті ухвалу суду постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків прийнятого судового рішення, а тому підстави для її скасування чи зміни у цій частині є відсутніми.

За правилами ст.139 КАС України підстав для розподілу судових витрат у цій справі немає.

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ч.3 ст.243, ст.310, ч.2 ст.313, п.2 ч.1 ст.315, п.4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16.04.2024р. з питань судового контролю за виконанням судового рішення в адміністративній справі № 300/4489/22 змінити в частині мотивів відмови в задоволенні заяви про встановлення судового контролю, виклавши такі в мотивувальній частині постанови апеляційного суду.
В решті ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 10.06.2024р.