ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 квітня 2024 року 

Справа № 707/3249/23		
Провадження № 22-ц/821/607/24		
Категорія: 310000000  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Василенко Л. І., 
суддів: Бородійчука В. Г., Карпенко О. В.,

учасники справи:        
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач –  ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку письмового провадження в м. Черкаси апеляційну скаргу  ОСОБА_2 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2024 року у справі за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, у складі головуючого судді Бароніна Д. Б., повний текст рішення складено 16 січня 2024 року, 

в с т а н о в и в :

Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
В жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом.
Позовні вимоги мотивувала тим, що рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.02.2023 у справі № 707/2667/22 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина –  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.07.2014 у справі №712/7360/14-ц та стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 , на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. В результаті невиконання відповідачем обов`язку по сплаті аліментів утворилася заборгованість по аліментам, яка на теперішній час залишається непогашеною та відповідно до розрахунку державного виконавця станом на 27.08.2023 становить 54081,73 грн.
У зв`язку з цим, позивач просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 54081,73 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2024 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ОСОБА_1 , неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 40526,89 грн. 
В решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо судового збору.
Рішення суду мотивоване тим, що вина у невиплаті або несвоєчасній виплаті аліментів за рішенням суду може мати місце тоді, коли особа не сплачує аліменти умисно, хоча має можливість їх сплачувати, або ж коли особа не сплачує аліменти внаслідок своєї недбалості, недисциплінованості, відсутності бажання працевлаштуватися, невжиття заходів для отримання доходу, який дозволяє сплачувати аліменти. В будь-якому випадку, винна поведінка особи у невиплаті аліментів за рішенням суду може наступати не раніше дня ухвалення такого рішення, якщо воно звернуте до негайного виконання.
В даному випадку суд врахував, що відповідач регулярно отримує дохід в якості військовослужбовця та був обізнаний або мав бути обізнаний про рішення суду у справі № 707/2667/22 про зміну розміру аліментів, оскільки згідно з рішенням суду участь у цій справі брав адвокат відповідача. Після ухвалення вищевказаного рішення суду та набрання ним законної сили відповідач не вжив достатніх заходів з метою повного виконання рішення суду, хоча йому згідно з банківськими квитанціями за лютий-червень 2023 року був відомий номер картки позивача, на який можна було перераховувати аліменти.
Перевіряючи правильність розрахунків позивача та обраховуючи розмір неустойки за несплату аліментів, суд константував, загальний розмір неустойки (пені), який утворився станом на 24.10.2023 та який можливо стягнути з відповідача на користь позивача за прострочення сплати аліментів з березня по серпень 2023 року в загальному розмірі склав 40526,89 грн. 

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
В апеляційній скарзі, відповідач ОСОБА_2 , вважаючи, що оскаржуване рішення є незаконним, прийнятим всупереч норм процесуального права, ухваленим за неправильного застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, просить скасувати рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2024 року та ухвалити нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовити. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що його вини у несплаті аліментів немає та він не мав жодного умислу на несвоєчасну сплату аліментів. Скаржник неодноразово звертався у фінансовий відділ військової частини, в якій він проходить службу, з метою встановлення причини нестягнення з нього аліментів. Йому повідомляли, що виконавчий лист та постанова про стягнення з його грошового забезпечення на виконання не надходила. Він не приховував свої доходи та добровільно сплачував певні кошти на рахунок відповідача. З серпня 2023 року він позбавлений можливості платити аліменти, оскільки державним виконавцем винесено постанову про арешт коштів боржника. 

Відзив на апеляційну скаргу
Представник ОСОБА_1 – адвокат Дон В. О. у відзиві на апеляційну скаргу, просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення без змін, мотивуючи тим, що судом першої інстанції було вірно застосовано норми матеріального та процесуального права, в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для правильного вирішення спору та надано належну оцінку всім доказам, ґрунтуючись на повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи.

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції
Відповідно до Свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 09.08.2010 Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що 09.08.2010 складено відповідний актовий запис № 78. Батьком записаний ОСОБА_2 , матір`ю – ОСОБА_3 /а.с. 9/.
Відповідно до копії рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13.02.2023 у справі № 707/2667/22 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.07.2014 у справі №712/7360/14-ц, та стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 , на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. Рішення набрало законної сили 16.03.2023 /а.с. 10-14/.
 01.05.2023 та 07.08.2023 державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) направляв головному бухгалтеру в/ч НОМЕР_2 вимоги про надання довідки про доходи ОСОБА_2 та звіту про відрахування з травня по серпень 2023 року /а.с. 54-55/.
16.08.2023 державний виконавець Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) в рамках виконавчого провадження ВП № 71383036 з виконання виконавчого листа у справі № 707/2667/22 видав постанову про арешт грошових коштів на рахунках ОСОБА_2 у межах суми звернення стягнення в розмірі 32505,57 грн /а.с. 56/.
Листом від 02.10.2023 командир в/ч НОМЕР_3 надав на адресу вищевказаного відділу ДВС довідку про доходи ОСОБА_2 , в якій відображені доходи відповідача з вересня 2022 року по серпень 2023 року /а.с. 59-61/.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів в рамках виконавчого провадження № 71383036, виданого 21.11.2023 державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ), заборгованість ОСОБА_2 зі сплати аліментів станом на 21.11.2023 становить 2344,98 грн. У розрахунку детально відображено суми заборгованості за кожен місяць з березня (16.03.2023) по жовтень 2023 року, а також суми сплачених відповідачем платежів /а.с. 62/.
На виконання ухвали суду від 19.12.2023 державний виконавець вищевказаного відділу ДВС надав відомості про суми та дати здійснення відповідачем, а також дати стягнення з відповідача всіх аліментних платежів в рамках виконавчого провадження № 71383036 за період з березня 2023 року /а.с. 86-97/.

Мотивувальна частина 
Позиція Черкаського апеляційного суду
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Частиною 1 ст. 7 ЦПК України встановлено, що розгляд справ у судах проводиться усно і відкрито, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Такий випадок передбачено у ч. 13 ст. 7 ЦПК України, згідно з якою розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справи про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів у відповідності до п. 3) ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначними справами.
У зв`язку з наведеним та на підставі ухвали апеляційного суду про призначення справи до судового розгляду у порядку письмового провадження, перегляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку ст. 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 
Мотиви, з яких виходить Черкаський апеляційний суд, та застосовані норми права
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України).
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1 ст. 367 ЦПК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Статтею 10 ЦПК визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.
Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вище вимогам закону.
Ухвалюючи рішення щодо позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивача неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач був обізнаний (або мав би бути обізнаним) зі змістом рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 13.02.2023 у справі № 707/2667/22 про стягнення з нього аліментів на утримання дитини, та знав про свій обов`язок їх сплати, доказів на підтвердження неможливості сплачувати аліменти та утворення заборгованості з незалежних від нього причин відповідач не надав, тому вважав позовні вимоги про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Апеляційний суд погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції, так як вони відповідають обставинам справи і вимогам закону.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом,  ОСОБА_2 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 , виданим 09.08.2010 Червонослобідською сільською радою Черкаського району Черкаської області.
Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 13.02.2023 у справі № 707/2667/22 змінено розмір та спосіб стягнення аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , встановлений на підставі рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 03.07.2014 у справі №712/7360/14-ц, та стягнуто із ОСОБА_2 аліменти на користь ОСОБА_5 , на утримання малолітнього сина – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення сином повноліття. Рішення набрало законної сили 16.03.2023.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
За ч. 1 та ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості.
За змістом ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Виходячи з аналізу норм гл. 49 ЦК України неустойка (пеня) це вид забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки.
Як роз`яснила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 25 квітня 2018 року у цивільній справі № 572/1762/15-ц (провадження № 14- 37цс18), неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
У ст. 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення.
Законодавець установив розмір пені 1% за кожен день прострочення та період, за який нараховується пеня за кожен день, починаючи з наступного, у який мала бути здійснена сплата аліментів за відповідний місяць, але таке зобов`язання не було виконане, і до дня, у який проведена сплата заборгованості чи до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені.
Таке правило застосовується у разі прострочення виконання зобов`язання зі сплати аліментів за місяць, у який вони мали бути сплачені.
Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити та 1 відсоток.
Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1 %.
За цим правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем.
Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем.
Строк прострочення вираховується з урахуванням раніше зазначеного правила і починає перебіг з першого дня місяця, наступного за місяцем внесення періодичного платежу, до дня, який передує дню сплати заборгованості.
У разі, якщо заборгованість зі сплати аліментів погашено частково в іншому місяці, то визначення пені на заборгованість зі сплати аліментів розраховується з урахуванням розміру несплаченої частки аліментів за певний місяць з дня сплати частки місячного платежу і до дня, який передує дню погашення заборгованості за відповідним місячним платежем, помножену на 1 %.
Пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення.
Зазначене узгоджується з правовою позицією, яка викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 квітня 2019 року у справі 333/6020/16-ц, провадження № 14-61цс18.
Розмір аліментів за березень 2023 року згідно з розрахунком державного виконавця від 21.11.2023 складав 6429,35 грн. При цьому згідно з банківськими квитанціями 28.04.2023 відповідач сплатив 5000 грн на користь позивача в якості аліментів, а 15.05.2023 сплатив ще 5000 грн. Тобто, в період прострочення з 01.04.2023 по 27.04.2023 пеня відповідача складає 1735,92 грн (6429,35 х 27% / 100), а в період прострочення з 28.04.2023 по 14.05.2023 пеня відповідача складає 242,99 грн (1429,35 х 17% / 100). Всього пеня за несплату аліментів у березні 2023 року складає 1978,91 грн.
Розмір аліментів за квітень 2023 року складав 12456,88 грн. При цьому згідно з банківськими квитанціями 15.05.2023 відповідач сплатив 5000 грн на користь позивача в якості аліментів, з яких 3264,08 грн мали бути зараховані в якості платежу за квітень, а решта – в якості погашення попередньої заборгованості. 15.05.2023 відповідач сплатив позивачу ще 5000 грн, а 20.06.2020 – ще 5000 грн. Тобто, в період прострочення з 01.05.2023 по 14.05.2023 пеня відповідача складає 1743,96 грн (12456,88 х 14% / 100), в період прострочення з 15.05.2023 по 14.06.2023 пеня відповідача складає 2849,77 грн (9192,80 х 31% / 100), а в період прострочення з 15.06.2020 по 19.06.2020 пеня відповідача складає 209,64 грн (4192,80 х 5% / 100). Всього пеня за несплату аліментів у квітні 2023 року складає 4803,37 грн.
Розмір аліментів за травень 2023 року складав 12456,88 грн. При цьому згідно з банківськими квитанціями 20.06.2023 відповідач сплатив 5000 грн на користь позивача в якості аліментів, з яких 807,20 грн мали бути зараховані в якості платежу за травень, а решта – в якості погашення попередньої заборгованості. 25.07.2023 відповідач сплатив позивачу ще 5000 грн, а 08.09.2023 було примусово стягнуто з відповідача 9740,18 грн в якості аліментів. Тобто, в період прострочення з 01.06.2023 по 19.06.2023 пеня відповідача складає 2366,81 грн (12456,88 х 19% / 100), в період прострочення з 20.06.2023 по 24.07.2023 пеня відповідача складає 4077,39 грн (11649,68 х 35% / 100), в період прострочення з 25.07.2023 по 07.09.2023 пеня відповідача складає 2992,36 грн (6649,68 х 45% / 100). Всього пеня за несплату аліментів у травні 2023 року складає 9436,56 грн.
Розмір аліментів за червень 2023 року складав 15913,17 грн. При цьому 08.09.2023 було примусово стягнуто з відповідача 9740,18 грн в якості аліментів, з яких 3090,50 грн мали бути зараховані в якості платежу за червень, а решта – в якості погашення попередньої заборгованості. 16.10.2023 з відповідача було стягнуто ще 26053,73 грн в якості аліментів. Тобто, в період прострочення з 01.07.2023 по 07.09.2023 пеня відповідача складає 10980,09 грн (15913,17 х 19% / 100), а в період прострочення з 08.09.2023 по 16.10.2023 пеня відповідача складає 5000,84 грн (12822,67 х 39% / 100). Всього пеня за несплату аліментів у червні 2023 року складає 15980,93 грн, а тому її слід обмежити розміром заборгованості за червень в сумі 15913,17 грн.
Розмір аліментів за липень 2023 року складав 7716,34 грн. При цьому 16.10.2023 з відповідача було примусово стягнуто 26053,73 грн в якості аліментів, за рахунок чого була погашена заборгованість за липень. Тобто, в період прострочення з 01.08.2023 по 16.10.2023 пеня відповідача складає 5941,58 грн (7716,34 х 77% / 100), що і є пенею за несплату аліментів у липні 2023 року.
Розмір аліментів за серпень 2023 року складав 5333,27 грн. При цьому 16.10.2023 з відповідача було примусово стягнуто 26053,73 грн в якості аліментів, за рахунок чого була погашена заборгованість за серпень. Тобто, в період прострочення з 01.09.2023 по 16.10.2023 пеня відповідача складає 2453,30 грн (5333,27 х 46% / 100), що і є пенею за несплату аліментів у серпні 2023 року.
Суд дійшов вірного висновку, що загальний розмір пені на станом на 24.10.2023 з березня по серпень 2023 року становить 40526,89 грн, при цьому, невірно зроблений позивачем розрахунок заборгованості не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.
Далі, як роз`яснено у п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що посилання відповідача на те, що вина у несвоєчасній та неповній сплаті аліментів лежить на державному виконавці або на працівниках військової частини, не відповідають дійсності, оскільки обов`язок відповідача зі щомісячної сплати аліментів встановлений рішенням суду, про яке відповідач був обізнаний або мав бути обізнаним. Цей обов`язок існує незалежно від наявності відкритого виконавчого провадження та незалежно від дій виконавця в рамках виконавчого провадження. Також, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги посилання відповідача в якості підстави відсутності його вини у несплаті аліментів на накладення арешту на його рахунки з серпня 2023 року, оскільки вказаний арешт був накладений 16.08.2023 не на всі кошти відповідача, а лише на кошти в межах суми заборгованості, яка виникла з вини самого відповідача, що підтверджується постановою про арешт коштів від 16.08.2023 за № 71383036. 
Колегія суддів не приймає до уваги доводи скаржника щодо відсутності його вини у виникненні заборгованості по сплаті аліментів на утримання дитини, оскільки останнім не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаної обставини.
Таким чином, відповідач, відповідно до вимог ст. ст. 77, 81 ЦПК України не надав суду доказів, що заборгованість по аліментах утворилась з незалежних від нього причин. Відповідачем не доведено належними та допустимими доказами відсутність його вини у простроченні сплати аліментів, а тому він повинен нести цивільну відповідальність, встановлену законом.
За своїм змістом решта доводів апеляційної скарги зводяться до повторень заперечень проти позову, незгоди з рішенням суду першої інстанції, незгоди з наданою судом оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, тобто стосуються переоцінки доказів, яким була надана належна оцінка судом, і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка. Колегія суддів вважає, що в силу положень ч. 3 ст. 89 ЦПК України судом першої інстанції всебічно, повно та об`єктивно надано оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному окремому доказу, а підстави їх врахування чи відхилення є мотивованими.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно зі ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи, а також обставин, які є обов`язковими підставами для скасування судового рішення, апеляційний суд не встановив.
Суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі та правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює та застосував норми права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням меж заявлених вимог та конкретних обставин справи на підставі наданих сторонами доказів з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до рішення «Проніна проти України» № 63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року, п. 1 статті 6 Конвенції ( 995_004 ) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пунктом 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE (Серявін та інші проти України), №4909/04, §58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
При цьому апеляційний суд враховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «РуїзТоріха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).
Щодо судових витрат, то відповідно до п. «б» та «в» п. 4 ч. 1 ст. 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції немає.
Щодо судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, а саме витрат ОСОБА_1 понесених в сумі 5000 грн, що складаються з витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
У відповідності до ст. 1 ЗУ «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
При цьому, чинним законодавством визначено, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, законом визначено критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають стягненню в судовому порядку.
Частинами 1 – 6 ст. 137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок спростування співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
До відзиву на апеляційну скаргу, представник  ОСОБА_1  – адвокат Дон В. О.,в підтвердження витрат на правничу допомогу, додав договір на правничу допомогу № 306 від 13.06.2023, додаткову угоду до договору від 13.06.2024, акт виконаних робіт (наданих послуг) від 18.03.2024 на суму 5000 грн, квитанцію до прибуткового касового ордеру на суму 5000 грн та доказ направлення відзиву з додатками на ім`я скаржника ОСОБА_2 .
Дослідивши надані докази, враховуючи, що заперечень від відповідача ОСОБА_2 про зменшення витрат на правову допомогу не надходило, апеляційний суд дійшов висновку про доведеність витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій.
Отже, враховуючи предмет спору, значення справи для сторін, складність справи, розмір задоволених вимог та відсутність заяви скаржника із запереченнями щодо зменшення витрат на правову допомогу, колегія суддів дійшла висновку про можливість відшкодування судових витрат в сумі 5 000 грн, пов`язаних із витратами на професійну правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст. ст. 35, 258, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд, - 
п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 16 січня 2024 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 5000 грн, на відшкодування витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанцій.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.
Текст постанови складено 24 квітня 2024 року.
Головуючий Л. І. Василенко

Судді: В. Г. Бородійчук

О. В. Карпенко